162 
Maade; man maatte derfor, mente jeg, ikke opgive Haabet om 
endnu at finde den. Med Tanken henvendt paa, at ogsaa hos 
nulevende Crinoideer Munden ofte er lille og lidet ioinefaldende 
i Sammenligning med Analroret, kunde jeg overhovedet bedre 
tænke mig, at Bægerlaagets Kalktavler efter Doden kunde slutte 
saa tæt sammen, at Mundaabningen derved blev usynlig, end at 
den aldeles skulde mangle; og den Omstændighed, at man i 
Reglen heller ikke i Spidsen af eller andensteds paa Analroret 
(„Snablen*) hos de fossile Solilier, naar dets Spidse er ubeska¬ 
diget og bevaret fuldstændigt, hidtil, saavidt jeg vidste, havde 
været istand til at paavise en virkelig gabende Aabning der, hvor 
dog Alle maatte være enige om, at en saadan nodvendigvis maatte 
have været tilstede i levende Live, hvad Funktion man saa end 
vilde tilskrive den, forekom mig at kunne st5tte Antagelsen af 
en slig Mulighed*). 
Jeg kom ved denne Leilighed ogsaa til at berore Mundens 
Beliggenhed hos Cystideerne. De tre Aabninger, som man 
havde paavist i det mindste hos nogle af disse ældgamle Solilie- 
former, bleve selvfølgelig tydede som Mund, Gat og Kjonsaabning, 
men de forskjellige Forfattere have fordelt disse forskjellige 
Funktioner forskjelligt mellem dem; og navnlig har de Ko- 
ninck gjenoptaget den halvveis glemte Anskuelse, at den af 
flere spidse, trekantede Klapper (den i Almindelighed saakaldte 
faiblement prolonges en forme d’enlonnoir, et donnent lien å untubebuc- 
cal tres long. L’ouverture anale est tout å fait laterale, complétement 
isolée de l’ouverture buccale, et ne posséde pas de prolongement. Cette 
conformation que l’un de nous a pu fort bien étudier sur un certain 
nombre d’echantillons déposés dans les riches galéries du Musée brit- 
tanique« ete. (De Koninck et Le Hon: Recherches sur les Crinoides 
du terrain Carbonifére de la Belgique (1853) p. 81). Men hermed 
stemmer ikke den Fremstilling, som Ro fe giver (Geolog. Magaz. vol. 2 
p. 246) af Forholdet hos Cyathocrinus pianus (formodentlig den samme 
Art, som de Koninck havde studeret i London), og til hvilken jeg i 
det Folgende kommer tilbage; thi ifolge den er der i Virkeligheden kun 
een ydre Aabning, nemlig den excentriske Analaabning. 
'• ) Min tidligere Afhandling (1. c.) S. 217—18 (23—24) og 234—39 (40—45) 
samt 243—44 (49 — 50). 
