184 
det seer man af den Maade, hvorpaa Skalrandens og Bægerets 
Ujevnheder passe ind i hinanden; ja vore Forfattere have endog 
% 
engang iagttaget, at der under den ualmindelig store Snegls 
Væxt havde dannet sig en dyb Bugt ind i dens Skal paa hver 
Side for at give Plads for to af Soliliens Arme; saa længe og 
saa ubevægeligt havde Sneglen siddet der, at den — at domme 
efter Skallens Væxtstriber — i Lobet af denne Tid var voxet 
mindst til det dobbelte. Sneglens faste Stade over Bægeraab- 
ningen maatte (som det tilsidst bemærkes) hindre Fodens Ind¬ 
bringelse, hvis den omhandlede Aabning var Munden, men kunde 
ikke hindre de ufordoielige Deles Bortgang, hvis den, som vi 
antage, var Gattet; og den hele nye Drøftelse af dette mærkelige 
Forhold mellem visse Solilier og visse Former af Huesnegle 
taler altsaa langt mere for, at hin eenlige Bægeraabning, hvad 
enten den nu havde Form af en Snabel eller ikke, var en Anal- 
aabning end at den var en Mundaabning. 
5. 
Skulde der endnu hos Nogen være Tvivl om denne Tyd¬ 
nings Rigtighed, mener jeg, at den vil fjernes ved at tage med 
op i Overveielsen af disse omtvistede Forhold den rigtignok endnu 
meget sammentrængte Kundskab, som vi fremdeles skylde Prof. 
Lovén om den hoist mærkelige Echinoderm, som han har be¬ 
nævnt Hyponome Sårsii —, maaskee en af de mærkeligste Opda¬ 
gelser, som endnu er bleven gjort i Zoologien. Der foreligger 
endnu hverken anatomisk Undersogelse eller Afbildning af dette 
Dyr, men Beskrivelsen er i og for sig saa tydelig, at Savnet 
deraf heller ikke foles meget. Dets store Betydning for det fore¬ 
liggende Sporgsmaal ligger, mener jeg, deri, at det gjor os det 
muligt hos en endnu levende Form at paavise det samme, som 
vi halv hypolhetisk antoge hos de uddode, nemlig Mundens For¬ 
vandling fra en ydre til en indre, og Fodgangenes fra aabne 
Render til lukkede Gallerier, derved at Ventralperisomets Plader 
lukke sig sammen over dem; ja vi ere endog saa heldige her 
