46 
Vorter^^, og det niaa man gore, da Baillon og Paver andet¬ 
steds betegne Dannelser af denne Form med dette Udtryk og 
godt kende valkeformede Legemer, som de kalde t. Ex. „sail- 
lies laterales, en forme de bourrelet“. Baillon s Udviklings¬ 
historie af Ricinus (1. c. S. 137), der meget bedre stemmer 
med min af Euphorbia^ viser dette. Lige saa urigtig er den 
Fremstilling af Frugtknudens Hulheder som tre Huller, i hvis 
indre Krog Ægene komme frem. 
Hvad nu Hunblomstens videre Udvikling angaar, da hæve 
Frugtbladene sig snart i Vejret til en lukket Frugtknude, idet 
deres Rande brede sig til Siden og smelte sammen. Som sæd¬ 
vanligt udvikler den egenlige Frugtknude sig forst, senere for¬ 
længe Frugtbladenes Spidser sig, danne Griflerne og Arrene. 
Disse sidste findes idvrigt antydede paa et meget tidligt Stadium, 
idet Frugtbladenes Spidser t. Ex. allerede paa det i Fig. 23 af¬ 
bildede Udviklingstrin vise sig tydeligt udrandede (sammenlign 
ogsaa Fig. 27, 30 og 49). 
Ægene, der forst ere smaa Halvkugler indenfor Frugtbladene 
og aabenbart maa betragtes som disses Akselknopper, blive snart 
mere valseformede, og Anlægene til Æghinderne vise sig som 
svage Ringvalke ved Kærnens Grund. Tidsforskellen mellem 
Fremkomsten af den inderste og yderste Æghinde er saa ringe, 
at man 'kunde fristes til at sige, at de anlægges samtidigt. Ifolge 
Baillon er Inderhinden som sædvanligt den forste, og Yder¬ 
hinden kommer efter den. Man sammenligne imidlertid min 
Fig. 23, hvor der endnu intet Spor er til Integumenter, med 
Fig. 60, hvor begge ere antydede. I Figurerne 18, 20, 58, 
59, 27, 23, 60, 24, 45, 26, 46, 47 og 48 have vi hele 
Ægets Udviklingshistorie fremstillet, til det ender som et om¬ 
vendt Æg, med to Hinder, af hvilke den yderste er stærkt op¬ 
svulmet om Kimmunden til den saakaldte „caruncula^*. 
Payers Fig, 21 og 22 paa PI. 107 ere forfejlede; saaledes 
se Ægene aldrig ud. 
