13 
gaaende. Især har jeg fundet det saaledes hos E. Esula^ E. 
Peplus. Om de idvrigt altid forblive sterile, betvivler jeg. 
Endelig gives der hos mange Arter hypokotyle Knopper. 
Ro ep er omtaler dem i Enumeratio S. 19 og har allerede be¬ 
mærket, at de forholde sig lig Hovedstængelen, og at Stillingen 
af de fdrste Blade er anderledes end paa de almindelige Knopper; 
det er vel rigtigt, at de to fdrste Blade vende nedad og opad, 
og ikke til Siderne som Knopkimbladene paa de almindelige 
Akselknopper*); derimod er det ikke altid Tilfældet, at de, som 
han siger, ere modsatte; idetmindste kan man hos mange Arter 
finde det nederste fremad vendende tydelig lavere stillet end det 
næstfølgende (t. Ex. E. Græca, E. Peplus). Da det tilmed ofte 
(t. Ex. E. Græca) særlig udmærker sig ved sin Størrelse, træder 
Fig. 1. 20/j, pjg_ 2. 
To hypokotyle Knopper af E, Græca^ c. 20 Gange forstorrede. Det 2det 
Blad vender bagtil; 1ste Blad sidder, som især Fig. 2 viser, ikke paa Hoved¬ 
aksen, men horer Knoppen selv til. 
*) Saaledes vil jeg foreslaa at kalde de i Bladvinklerne (»Bladakslerne«) 
staaende Knopper; denne Benævnelse tor forsvares, naar man sér 
hen til Betydningen af »Aksel« = latinsk »axilla« eller »ala«, tysk 
»Achsel«, saa vel som ogsaa af det jydske Verbum neutrum »at aksle«; 
som Parallel have vi allerede »Akselblad«. Et Stængelstykke bliver 
da at definere som »det mellem to paa hinanden folgende Aksler 
liggende Afsnit af Stængelen«. Cfr. ogsaa Drejers Terminologie, 
S. 46, 51 og 140 (Ordene »axelstillet«, »Bladaxel«). 
