56 
anlægges regelmæssigt i akropetal Folge, snart ,jsuccessivement 
du sommet å la base^^. Ingen har dog endnu fundet paa at 
gore Primulaceernes Æg, det allerøverste og fdrst udviklede alene 
undtaget, til rene Fruglbunds-Svulster, fordi de anlægges i 
nedstigende Folge; enten gor man dem helt og holdent til Blad¬ 
dannelser (som Cramer), eller man gor dem til Akser i For¬ 
bindelse med Bladdannelser (som Caspary). 
Ihvorvel man paa den ene Side maa anse det for sikkert, 
at de ægte Frugtbundsdannelser („Diskus-Dannelser“) hore til de 
senest dannede Dele i Blomsterne og navnlig opstaa efter de 
hojere stillede Bladorganer (se mangfoldige Udviklingshistorier i 
Payers „Organogénie* og andetsteds), saa er det paa den anden 
Side lige saa vist, at ogsaa ægte Bladorganer kunne skydes ind 
mellem ældre. Det viser sig her, som mange andre Steder, 
at Udviklingshistorien langtfra er i Stand til paa ethvert Punkt 
at klare et Organs Natur eller oplyse os med Sikkerhed om en 
Blomsts Bygningsplan, og Baillons Ord: „ainsi l’examen or- 
ganogénique se trouve ici, comme presque partout ailleurs, en 
contradiction avec Panalogie poussée å l’extréme^, kunde man 
næsten fristes til at gdre til sine, men rigtignok i en anden 
Mening end han, — især naar man sætter „poussé å Textréme" 
ved „Pexamen organogénique“ istedetfor ved „Panalogie*. 
Men udtaler Udviklingshistorien sig nu end bestemt for, at 
Koppen er Blomsterstand, saa viser den sig mere magtesløs ved 
de andre Spdrgsmaal, som vi her rette til den, og vi maa vende 
os til de andre Undersogelsesmethoder, baade for at faa fuld Be¬ 
styrkelse af vor Mening om Hovedsporgsmaalet og for at faa Vink 
med Hensyn til Forstaaelsen af Koppens særlige Dele. Af alle 
disse bliver den komparative Undersøgelse den vigtigste, 
og den, som med Hensyn til sine Resultaters Sikkerhed staar 
ved Siden af, i de fleste Tilfælde over Udviklingshistoriens. En 
lavere Rang — eller næsten slet ingen — have de teratologiske 
Tilfælde. 
