74 
som derfor her kun sammen med de andre Kendsgerninger kan 
faa Værdi. 
Roepers Ord (i Enum. S. 35): „Glandulæ fortasse in 
omnibus Euphorbiis, cum nascuntur, integræ sunt, et serius tan- 
tum nervis subtus excurrentibus lunatæ fiunt I. bicornes“ kan jeg 
derfor heller ikke billige; thi der ligger heri en Indrømmelse til 
Karstrængene af, at de have en Rolle at spille ved det morfolo¬ 
giske Opbygningsværk; da Karstrængene ere noget Sekundært, 
som udvikles i et allerede existerende Cellevæv, maa de rette 
sig efter dette, og de kunne ikke omvendt tvinge dette til at ud¬ 
vikle sig i bestemte Retninger. 
Men hverken disse Forgreningsforhold af Karstrængene eller 
Udviklingshistorien siger os noget bestemt med Hensyn til det 
Spdrgsmaal, om Kirtlerne ere Kopdækbladenes interpetiolære 
Akselblade eller de ere fuldstændigt umorfologiske Organer. 
Jeg har anfort, hvad der taler for det forste. Men for det 
andet tale ligesaa vægtige Grunde. 
Dersom Udviklingshistorien her skulde afgive nogen Dom, 
vilde den snarest gore Kirtlerne til Kirtler i al Simpelhed eller 
Nektarier; men den formaaer ikke at udtale en sikker Kendelse. 
Men nu se vi, at Intet er almindeligere indenfor Euphorbiaceernes 
Familie end, at Kirteldannelser af ganske lignende Bygning og 
Natur som Vortemælks-Koppens og med lignende Stillingsforhold 
optræde paa Siderne af Bladstilken eller Bladpladen. „Les Eu- 
phorbiacées sont des plantes od le tissu glanduleux apparait 
dans tous les organes, avec une grande abondance^, siger 
Baillon. Man erindre sig blot de forskellige Kirteldannelser 
paa Bladstilk og Bladplade hos Ricinus ^ hos Mabea^ mange 
Croion-Arter, Cnemidostachys^ Sapium o. s. v. o. s. v., og til hvilke 
vi have Analoga hos Drupaceæ^ Malpighiaceæ og andre Familier. 
Ro ep er er vel den forste, der bestemt gjorde Kirtlerne til rene 
Nektariedannelser; og jeg foler mig mest tilskyndet til at hylde 
hans Anskuelse, naar jeg erindrer det ubestemte Antal, i hvilket 
Kirtlerne optræde (hos mange Arter er der kun en eneste paa 
