239 
(f. Ex. Ophiacantha pentacrinus og Ptcraster cribrosus)^ kjendte man 
hidtil kun en eneste Art af Slægten Ctenodiscus^ nemlig den velbe- 
kjendte arktiske Art. Som bekjendt er der ogsaa i andre Grene 
af Dyrelivet en mærkelig generisk Overensstemmelse mellem den 
arktiske og antarktiske Fauna, som kan give Anledning til alle- 
haande Betragtninger og Forklaringer. Den nye Art, som her 
skal antydes, ligner saa meget sin nordiske Sdster, at man 
forst ved en umiddelbar Sammenligning bliver opmærksom paa 
Forskjellighederne. 
Disse indskrænke sig egenlig til to, som imidlertid ere iojne- 
faldende nok, naar man lægger Nord- og Sydpols-Arten ved Siden 
af hinanden. Madreporpladen, som hos C. crispatus altid er 
saa stor og tydelig udpræget, er usynlig hos C. australis\ jeg har 
i det mindste sdgt den forgjæves hos de tre foreliggende Exem- 
plarer, og skjdndt jeg antager, at den vilde komme til Syne, naar 
man fjernede Paxilbeklædningen, kan dens Usynlighed dog for¬ 
mentlig godt benyttes som Artsmærke. En anden iøjnefaldende 
Forskjel er den, atPaxillerne hos den sydlige Art ere forholds¬ 
vis meget færre, men som Folge deraf ogsaa meget storre end 
hos den nordlige; de ere desuden sammensatte baade af talrigere 
(c. 15—20) og af grovere Korn (Smaapisrge). I Formen af den 
hele Stjerne, der jo desuden hos den nordiske Art er meget 
variabel, seer jeg ingen Forskjel; heller ikke i Henseende til 
Buglladens og Sidernes Beklædning, Rand- og Fodpiggene. Det 
storste af de foreliggende Exemplarer har en storre Radius af 
23 Mm., en mindre af 13 Mm., og 28 Randplader (samt tilnær¬ 
melsesvis det samme Antal Randpigge) fra den ene Ojeplade til 
den anden. Der er c. 15 Fodpar i hver Fodgang og en Gruppe 
af 5—7 Fodpigge paa hver Side ud for hver Bugplade, med 
Undtagelse af den inderste, nærmest ved Mundpladerne, hvor der, 
som hos C, crispatus^ er to saadanne Grupper. 
