359 
Tænderne i de to Kjæber svare saaledes til hinanden, om¬ 
trent som en Afstohning svarer (il en Form, men dog saaledes 
at, som alt anfdrt, de enkelte Tænder ofte virke mod to i den 
modstaaende Kjæbe, og saaledes at Takker og Fordybninger paa 
Underkjæbens Tænder falde noget indenfor de tilsvarende paa 
Overkjæbens Tandrække, og en svagt malende Bevægelse bliver 
mulig. Alle de her beskrevne Formforhold sees imidlertid kun 
lydeligt hos yngre Individer, hvor Tændern^ endnu ikke have 
lidt ved Sliddet. Helle udover nemlig snart en kjendelig Ind¬ 
flydelse paa Tændernes Form. 
Under Tygningen bevæges Kjæberne malende mod hinanden. 
Denne Bevægelse, som tilstedes ved Bygnin gen af Underkjæbe- 
leddet, viser forst sin Virkning derved, at Tænderne og VI i 
Overkjæben afslides paa den indre Side, medens Underkjæbens 
Tænder VI og VII bære Slidmærket paa deres ydre Side; idet 
Tænderne nu slides mere og mere, finder man paa meget 
gamle Individer den Del af Tandrækken, som oprindelig danner 
en enkelt Længderække af Takker, afslidt til stumpe Knuder, 
medens de bagre Tænder ere bievne flade, men saaledes at 
Overmundens Tænder helde med Fladen skraat indad. Under¬ 
mundens udad. Paa yngre Individer seer man, hvorledes de 
skarpe Kanter paa Tændernes Takker under denne Bevægelse 
komme til at-virke sdnderslidende mod hinanden; navnlig træder 
delte skarpt frem ved den Maade, hvorpaa Overkjæbens Tand IV 
kommer til at virke baade mod Undermundens Tand V og VI. 
Den malende Bevægelse udtales ogsaa i den Form, hvori de 
forreste lo store Tænder i Overmund og Undermund ere slidte. 
Naar Munden er lukket i Hvilestilling, ligger Spidsen af Under¬ 
mundens to store fremadrettede Tænder saaledes ind mellem 
Overmundens, at de ved en simpel Bevægelse op og ned ikke 
vilde kunne slides mod dem; men paa ældre Dyr ere disse 
Tænder i Overmunden altid slidte paa den indre-bagre Side og 
Undermundens lige i den frie Ende, og ved at bevæge Kjæberne 
malende mod hinanden vil man see, at disse Slidflader passe 
ndjagtig sammen. 
Hvad Benævnelsen af disse det voxne Pindsvins Tæn- 
* 
der angaaer, da maa de tre forreste i O ver mund en benævnes 
Fortænder, da de have Plads i Mellemkjæben, og som 
Forlænder opfattes de da ogsaa af Naturhistorikerne i det 
Hele; naar Talen derimod bliver om den næste Tand, Over¬ 
kjæbens Tand I , afvige de forskjellige Forfadere meget i 
24 * 
