376 
Ved nu at sammenholde alle de i det foregaaende omtalte 
Hoveder af unge Pindsvin med hinanden og folge hver enkelt 
Tand gjennem den hele Række af Cranier, foler jeg mig over¬ 
bevist om, at virkelig de Tandanlæg, som jeg har seet paa de 
yngste Individer, svare til de Tænder, som jeg paa de noget 
ældre Dyrs Hoveder har seet bryde frem uden Forgængere, og 
saaledes ogsaa til de fungerende Tænder, som ere beskrevne 
paa det 51 Mm. lange Hoved, det forste, som omtaltes for 
Tandskiftets Skyld. Jeg troer derfor at kunne uddrage fdl- 
gende Resultater med Hensyn til Mælketandsætlet og Tand¬ 
skiftet*). Pindsvinet har ikke til nogen Tid af sit extrauterine 
% 
Liv et rent Mælketandsæt, o: et Tandsæt sammensat af lutter 
Mælketænder**), men i det forste fungerende Tandsæt op¬ 
træde Mælketænder og blivende Tænder ved Siden af hinanden; 
der findes tre Tænder bagtil i hver Kjæbehalvdel, som bryde 
frem bag den bageste Aflosertand og altsaa bor betegnes som 
ægte Tænder; af de tre ovrige Kindtænder i Overkjæben ere de 
to bageste (Tand III og IV) i forste Tandsæt Mælketænder, 
medens den forreste er en blivende Tand, og af Mellem- 
kjæbens Tænder ere de to forreste i forste Tandsæt Mælke¬ 
tænder, den bageste en blivende Tand***}; i Underkjæben 
■*‘) Man sammenligne Figurerne paa Tab. IX med hinanden for at controllere 
Tydningen. 
**) Naar Rousseau i «Anat. comp. du syst. dent., nouv. édit,», S. 333 — 
336, erklærer, at der hos Pindsvinet i Overmunden findes 14 (o: 7-7) 
og i Undermunden 10 udfaldende Tænder, der i Lobet af 7 Uger efter 
Fodselen erstattes af blivende Tænder, som ere «sauf leur plus grand 
developpement semblables aux dents caduques«, saa har han ganske 
sikkert talt nogle af de blivende Tænder med til Mælketænderne. 
Det er ogsaa aabenbart den blivende tredie Fortand i Overmunden, om 
hvilken Blasius i »Sångethiere Deutschlands«, S. 153, siger, at den i 
Mælketandsættet har Præget af en Hjornetand, og den anden Under- 
kjæbetand, som han omtaler »im Milchgebisz«, kan ogsaa kun være en 
blivende Tand. 
Sundevall, som i »Svenska Vetensk. Acad. Handl.», 1841, S. 220, ud¬ 
taler, at han har fundet bageste Fortand i Overmunden i Skifte hos et 
Pindsvin, har vistnok ladet sig vildlede af den Plads, paa hvilken Af- 
