377 
sidder foran de tre ægte Tænder i fdrste Tandsæt en Mælke¬ 
kindtand (Tand V), foran denne en blivende Kindtand, foran denne 
en blivende Hjornetand og en blivende Fortand, og forrest i 
Kjæben en Mælkefortand. Udviklingen af det forste Tandsæt 
synes for Mellemkjæbetændernes Vedkommende at skride frem 
saaledes, at fdrste Mælkefortand er den fdrste, som gjennembryder 
Kjæben, saa kommer anden Mælkefortand og derpaa den blivende 
tredie Fortand. For Kindtændernes Vedkommende synes derimod 
tredie Kindtand, o: anden Mælkekindtand, at være det Knudepunkt, 
hvor Tanddannelsen begynder, idet den gjennembryder Kjæben 
endog for forreste Fortand; og fra denne skrider nu Udviklingen 
af de andre Tænder omtrent saaledes fremad: forste ægte Tand 
og forste Mælkekindtand komme omtrent samtidig, derpaa anden 
ægte og første blivende Kindtand, og sidst tredie ægte Kindtand. 
I Underkjæbens fdrste Tandsæt er forreste ægte Kindtand den, 
der fdrst forkalker og gjennembryder Kjæben, saa kommer Mælke¬ 
kindtanden og Mælkefortanden omtrent samtidig, derpaa anden 
ægte Kindtand og Hjdrnetanden, og derpaa tredie ægte Kindtand, 
fdrste Kindtand og anden Fortand. Tandskiftet begynder ikke fdr 
samtlige ægte Kindtænder ere udviklede, men tilendebringes 
fdr Dyret indgaaer i sin fdrste Vinterdvale* *). Mælketænderne 
losertanden for anden Fortand bryder frem, og denne Mistydning er let 
at forstaae, naar han kun har havt et enkelt Hoved for sig. 
*) Housseau siger 1. c. «i Ldbet af TUger", og Lilljeborg erklærer i 
"Fauna dfver Sveriges og Norges Ryggradsdjur, 1ste Delen, Håftet 2», 
S. 184: »Tanddmsningen ar postfoetal, men indtråder dock tidigt, så 
att den omkring ett par måneder efter fodslen år afslutad, då åfven de 
åkta kindtånderna redan åro fullståndigt tillslådes«. For dvrigt henviser 
han blot til Sundeval Is nys nævnte Arbejde. Hvad det Udtryk an- 
gaaer, at Pindsvinets Tandskifte foregaaer "tidligt«, et Udtryk, som 
ogsaa Reinhardt har brugt, idet han i sin Afhandling om Mælke- 
tandsættet og Tandskiftningen hos Centetes ecaudatus («Overs. ov. d. Kgl. 
Vidsk. Selsk. Forh.» 1869, S. 178) indfletter Pindsvinets tidlige Tand¬ 
skifte i de Karakterer, som skulle stille Pindsvinet og Centetes i to 
forskjellige Familier, saa er det ganske vist ikke lang Tid, der hengaaer 
for Tandskiftet er forbi, naar man regner absolut, i Uger eller Maaneder, men 
det forekommer mig dog naturligere at betegne Pindsvinets Tandskifte 
