71 
et Resultat, der for denne Side af Atlanterhavet synes temme¬ 
lig utvivlsomt, lader sig vanskelig besvare, men har ogsaa langt 
mindre Interesse, end selve Kjendsgjerningen; uden at ville 
kaste Skylden synderlig mere paa den ene end den anden, maa 
man vistnok forestille sig Forholdet saaledes, at Fuglen allerede 
fdrend Europæernes Ankomst har ved de Indfddtes Forfølgelser 
været i en betydelig Grad aftaget i Antal, og maaskee kun fandtes 
i storre Mængde paa de længere bortliggende Smaaoer, til hvilke 
de Indfddte meget vanskeligt kunde komme*). 
B. Geirfuglens Forekomst ved lidoerne i den ostlige Del af 
Atlanterhavet. 
Efter nu, saavidt muligt, at have sogt i rigtigere Træk at 
fremstille Geirfuglens forrige Udbredning ved den vestlige Side af 
Atlanterhavet, vil jeg kortelig berore dens Udbredning for og nu 
ved den modsatte Side af dette Hav, da der ogsaa til Opfattelsen 
af dette Forhold savnes, som mig synes, en Sammenstilling, lige¬ 
som ogsaa Et og Andet i det hidtil Antagne trænger til Berig¬ 
tigelse. 
Efter Gangen i det Foregaaende vil det være naturligst, ogsaa 
her at gaae fra Nord imod Syd, og af Fuglens bekjendte Yngle- 
pladse frembyde sig da forst de ved Island. 
1. Geir fuglen ved Islands Kyster. 
Det er ikke bekjendt, at Fuglen har ynglet uden ved nogle 
Smaaoer eller Skjær, der alle bære Navn efter den og alle ligge 
flere Mile fra Oens sydlige Rand. Det vigtigste af disse Geir- 
fugleskjær er det ^^vestlige'\ der ligger omtrent 3 Mile Sydvest for 
Islands Sydvest-Pynt, Reikenæs^ i Nærheden af de fra de vul- 
*) I sit Brev har Professor Rasch ogsaa antydet, at det forekom ham, at 
SluwiU i et eller andet Hefte af sine Dagboger liavde yttret, at Micmac- 
Indianerne havde givet den Fugl, som han ansaae for den Sydlige Pinguin, 
det sidste Stod; men R. havde ikke kunnet finde Stedet igjen. 
