90 
meget let kunne komme, naar man betænker den Nod, i hvilken 
6en, paa Grund af dens særegne Stilling, bevisligen i det nævnte 
Mellemrum blev bragt, og hvori en Klippede, af saa ringe Stdr- 
relse, saa langt fjernet fra alt Samkvem med en hjælpende Om¬ 
verden, og derhos saavel til dette Oiemed, som tit sin egen 
betydelige Fugtefangst kun forsynet med en eneste Baad, ofte 
t 
maatte komme*). 
Med denne Macaulays Efterretning begynder altsaa den ikke 
just flange Række af Iagttagelser om spredte eller tilfældig sete 
Geirfugle, som vi kunne forfolge igjennem de engelske Ornitho- 
logier; i et helt Aarhundrede har man vet nu og da ved Kysterne 
af de skotske Ogrupper og ved Skotland, endog paa begge 
Sider, ja undertiden ogsaa noget længere imod Syd fanget 
aldeles enkelte Fugle; men det hele Antal beldber sig i dette 
lange Tidsrum fra Macaulay 1764 til 1852 dog neppe til et 
Dusin. Macgilliwray^ som i sin history of british Birds, indi- 
genous and migratory, Vol. V. 1852, har den fuldstændigste 
Liste paa dem, kan kun bringe de ved Englands Kyster sete 
eller dræbte Individer ialt op til It, og han synes dog ikke at 
have forbigaaet noget Exempel, som er omtalt i de andre engelske 
*) I den nævnte IMellemtid imellem begge Reiser, altsaa i to Generationer 
omtrent, var Befolkningen svunden ind til mindre end Halvparten, fra 
180 til 80, og dermed allerede Kraften til planmæssig Fuglefangst meget 
svækket. Af eenogtyve Familiefædre havde Smaakopperne 1724 (eller 
1730) kun ladet fire ilive; tre af Familiefædrene vare sendte ud paa 
Fuglefangst til en anden Klippede og for Fangstens Skyld efterladte der 
i nogle Dage, men imidlertid brod Sygdommen ud, saa at de ikke kunde 
hjemhentes fra August indtil næste Mai, og i hele denne Tid maatte de 
nære sig alene af indfangede og tonede Fugle; under saadanne Af¬ 
spærringer paa Fuglederne, hvoipaa Martins og Macaulays Reiser inde¬ 
holde flere Exempler og som saa let ktinde indtræffe, naar den eneste 
Baad, Gen eiede, kom til Skade eller blev ddelagt, maatte Fuglefangsten 
drives yderligere end ellers, og det baade paa llovedden, hvor Fruen- 
timrene imidlertid selv dagligen maatte bjerge Fugle til Livets Ophold, 
og paa Fuglebjergene, livorMændene vare afspærrede. Det forekommer 
mig ikke usandsynligt, at saadanne Omstændigheder kunne have havt 
Indflydelse paa Fuglens Skjæbne her. 
