92 
Færderne og ved St. Kilda^ vilde det ikke være urimeligt, om 
man ogsaa i de Tider havde seet den noget regelmæssigt ved 
Norges Kyster, men dette er ikke Tilfældet. Den har, i de 
senere Aarhundreder i det^ mindste, hverken ynglet i Nordsoen 
eller i den skandinaviske Del af Atlanterhavet, der ligger Nord for 
denne, eller i den dertil stedende Del af Ishavet, og forsaavidt 
man har angivet det, beroer det sikkert paa en Misforstaaelse. 
Bergenseren Henrik Hbyers Beretning til Clusius 1604 kjende 
vi nu; havde han nogensinde seet Fuglen fra Norge, eller hort 
om den derfra, vilde han visselig ikke have lagt Skjul derpaa, 
eller udtrykt sig, som han udtrykker sig. Dette maa allerede 
gjore os meget mistænkelige imod Strdms paafaldende Angivelse, 
at den ved Sondmor^)^ altsaa ikke ret langt fra Bergen og i 
Fjorde, der altid have staaet i levende Forbindelse med denne 
By, endnu i fulde 150 Aar derefter var saare almindelig og be- 
nævntes Anglemager^ og vor Tvivl om denne Angivelses Rigtig¬ 
hed maa endnu fordges derved, at det ovenikjdbet skulde være 
om Vaaren og Forsommeren den var der, da den altsaa maatte 
forudsættes at yngle der. Strom bemærker selv, at han ikke har* 
fundet Nogen, der i Norge havde omtalt den for, og man kan 
dertil fdie, at heller ikke Nogen efter ham har nævnet den som 
*) H. Slrdm: Physisk og oeconomiskBeskrivelse over FogderietSondermor, 
beliggende i Bergens Stift i Norge. Soroe 1762. I. S. 221. „Angle- 
Mager” kaldes her en sort og hvid Hav-Fugl, som i Skabning ligner en 
Alke; men er næsten dobbelt saa stor og har længere Neb. Især er den 
kiendelig af sin hvide Plet ved hvert Oie og sine meget smaa Vinger; 
folgelig bliver den vistnok den saakaldte Pengvin eller Anser Magella- 
nicus Aulhorum. Hos norske Skribentere erindrer jeg ikke at have læst 
noget om denne Fugl, undtagen hos Lucas Debes, som nævner den under 
Navn af Pengvin eller Goifugl, men siger derhos, at den ved Færoerne 
er temmelig rar. — Hos os derimod er den almindelig nok og lader 
sig see deels paaFiordene i Vaur-Fiskei-ietsTU], deels og fornemmelig paa 
Havet, hvor den samler sig i store Mokke, idelig raabende Aangla, 
ligesom for at minde F'iskerne, at de skal lave sine Angler til at Fiske, 
da den pleier at faae noget med; og af den Aarsag er det, at vore 
Fiskere have givet denne FuglStæd i Anglemager-Lavet, eller kaldet den 
Anglemager” 
\ 
