101 
Prinds Madoc op Owen Gtvyneths Nedsættelse der 1170, og vil 
bekræfte den walisiske Krdnikes Beretning herom ved en Mængde 
formentlige walisiske Navne, som fra den Tid skulle have holdt 
sig der. Om denne Prinds’s Udvandring til et Land fjernt imod 
Vest hedder det nemlig: 
„where he then gaue to certaine Ilands, beastes, and foules 
sundry Welsh names, as the Iland of Pengwin^ which yet to 
this day beareth the same. 
There is likewise a foule in the saide countreys called by 
the same name at this day, and is as much to say in English, 
as Whitehead, and in trueth the said foules haue white heads. 
There is also in those countreis a fruit called Gwynethes which 
is likewise a Welsh word. Moreouer, there are diuers other 
Welsh wordes at this day in vse” 
Ifolge denne Udvikling har altsaa Pm^mn-Navnet fdrst været 
givet til Geirfuglen af Englænderne, og det paa Grund af den 
store hvide Plet paa Forhovedet, hvilken ogsaa havde givet An¬ 
ledning til den allerede omtalte nordiske Benævnelse: Brillefugl. 
Lade vi nu et Oieblik selve Afledningen staae ved sit Værd, 
og holde os kun til det Spdrgsmaal, om Englænderne eller Hol¬ 
lænderne fdrst have havt Navnet „Pingvin”, saa er det jo ved de 
allerede anfdrte Uddrag af de ældste Keiser til Newfoundland 
fuldstændig oplyst, at Geirfuglen er idetmindste ligefra den fdrste 
indfddte Englænders, Hores Reise til Newfoundland 1536 be- 
standigen blevet nævnt af Englænderne med Navnet y^Pengmn'\ 
og ligesaa klart lader det sig vise, at længe fdrend Hollændernes 
ovennævnte fdrste Ankomst til Port Desire og Magellanstrædet, 
*) HakluyllW. S.217. Skjondt denne Ordets Oprindelse kan være lige rigtig, 
enten den omtalte Prinds har nedsat sig i hine Egne eller ikke, skal jeg 
dog bemærke, at selv A. v. Humboldt ikke finder nogen Grund til at be¬ 
tvivle Kigtigheden af denne tidlige Udvandring. A. v. Ilumholdt, Kri- 
tische Untersuch. iib. die Entwickelung der Kenntn. v. der neuen Welt. 
Bd. 1. S. 388, 392. 
