107 
med samme ydre Livsforhold. Deri er der da heller ikke noget 
unaturligt; thi hvad er sædvanligere, end at Europæerne overfdre 
deres Hjemstavns Benævnelser paa de nærmest tilsvarende Gjen- 
stande, der mode dem i de nye, fremmede Egne* **) ). 
Den samme Kilde, hvorved vi standsede Forfdlgelsen af 
Pengvinnavnets Vandring, forer os heldigvis ogsaa til en hurtig 
Besvarelse af Spdrgsmaalet om Navnets Afledning^ hvilket vi 
forelobigen havde udsat. Den i saa lang Tid efter Clusius gjen- 
tagne Derivation af det latinske „pingvis” kan jo ikke længere fast¬ 
holdes, efterat dens historisk antagne Grundvold ved Beretnin¬ 
gerne i van Noordis Reisejournal er taget bort under den. At Clusius^ 
uagtet hans Kildes Forsikkring om det Modsatte, saa uforbehol¬ 
dent udtalte sit „a pingvedine”, kan man kun forklare sig 
derved, at Udledningen af „pingvis” alene forekom ham naturlig, 
medens Benævnelsen j^Hvidhoved'' til en Fugl, som ikke har 
hvidt Hoved og ikke noget ioinefaldende Hvidt paa Hovedet, 
naturligvis maatte forekomme ham aldeles urimelig, og visselig 
ogsaa vilde være aldeles unaturlig, naar dette ikke var et over¬ 
fort Navn, hvis oprindelige Betydning efter Ordene tillige kun 
stod ret levende for Faa. Som Sagerne nu staae, synes ikke 
andet tilbage for os, end for det fdrste at antage Ordet for et 
walisisk*^), og for det andet, indtil en ny og bedre Udvei viser 
sig for os, at slutte os til den Udtydning, der i Begyn¬ 
delsen overraskede noget, men som dog et langt naturligere. 
*) Navnet „/e Gorfou”, som Brisson tilsidst hæftede generisk til den ene Form 
af de sydlige vingelose Svømmefugle, og som var et af Sofarende meget 
hyppigen brugt Udtryk, turde ogsaa have nogen Sammenhæng med vor 
Geirfugls Navn paa Færoe og Englands Vestkyst: Garfugl. 
**) Da „Pengteat’' anfdres hos Tem7ninc^ som walisisk Navn paa Alca fordaL. 
og ^emmich’s Polyglottenlexicon der Natur angiver en lignende walisisk 
Benævnelse for den samme Fugl, Gwalch y Penwaig, bliver Sandsynlig¬ 
heden for Ordets walisiske Oprindelse stori e. Ogsaa „Garfil” anfores i 
sidstnævnte Værk som et walisisk Navn for Geirfuglen og Alken; det 
minder paa den anden Side om „GarfoicV. 
