108 
end at hollandske eller engelske Sdfolk skulde have givet latinske 
Navne til de Naturgjenstande, de modte. Til Bestyrkelse for den 
fra flere Sider os bragte Udledning af JPen^v^Mnavnet fra tvende 
walisiske Ord, der skulle betyde ^^Hvidhoved" eller med ^yhvidt 
paa Hovedet‘\ skal jeg her kun tilfdie, at ifolge Lexica over det 
walisiske Sprog betyder ^^pen^^ ganske rigtig Hoved^ og 
y^hvid'\ og at en lignende Sammensætning forekommer i mange 
andre Benævnelser. Ordets Afledning af disse to Ord synes 
endog at maatte ligge temmelig nær, da jeg f. Ex. i Cambdens 
Brittania seer, at Navnet paa et af Bjergene: „Pennegent”, uden 
nogetsomhelst Hensyn til Fuglenavnet, forklares som en noget 
fordærvet Udtale af „pengwyn”, „so called perhaps from its white 
and snovy head” (Udgaven 1695, p. 791). 
Saaledes ere da Franskmændene i deres gode Ret, naar de 
bibeholde y^Pingouird’ enten for Alca impennis^ vor Geirfugl, eller 
for Alkeslægten i Almindelighed j Englænderne derimod paa urette 
Vei, naar de efter de dvrige Europæeres Exempel som oftest be¬ 
tegne Luffegjæssene med dette Navn, og mene at det er mindre 
rigtig anvendt paa Geirfuglen. 
E. Om Geirfuglens Stilling til sine nærmeste Beslægtede. 
Endnu onsker jeg at gjore en Bemærkning med Hensyn til 
det Sporgsmaal, hvilken Stilling Geirfuglen bor indtage i vort 
System ligeoverfor dens nærmest Beslægtede, eller hvorledes den 
bor videnskabelig benævnes i Forhold til disse. 
At Ålea impennis Lin. er det eneste med Rette Arten til¬ 
kommende Navn, saafremt den bor forblive i den snævrere og 
egentlige Alkeslægt, Alca., vil indrommes af Alle. Men man vil 
vel ogsaa næsten Alle være enige i, at Geirfuglen i saa væsent¬ 
lige Forhold afviger fra den anden Art indenfor Slægten, Alca 
torda Lin.., der er Slægtens egentlige Typus og som har givet 
hele Slægten Navn, at den, efter den nu almindelige Opfattelse 
af Slægtsbegrebet, bor danne et eget genus for sig selv. Vin¬ 
gens Lidenhed, der fornemmelig har sin Grund i, at Underarms- 
