2 
Nærheden af Polygoneæ, stille de nyere dem ved Cucurbitaccæ; 
men de staae egentlig lige slet paa begge Steder; og det vil 
vistnok afhænge af Opdagelsen af gode nye Slægtsfornier af denne 
Familie, om dens virkelige Affinitet til nogen anden skal aaben- 
bare sig. 
Slægten Bcgonia er udbredt baade i den gamle og nye 
Verden, og horer, ikkun paa nogle faa Undtagelser nær, til den 
hede Zone. Ostindien og Sunda-Oerne, især Java, er Slægtens 
Hovedcentrum i den gamle Verden; ikkun faa Arter findes i 
China og Japan, paa Madagascar og Cap. Men den gamle Ver¬ 
dens Begonier udgjore neppe en Trediedel af det Antal, som 
allerede er kjendt fra America, og Begoniernes Overvægt i Ame¬ 
rica bliver foroget ved den anseelige Tilvæxt af nye americanske 
Former, som denne Afhandling vil indeholde. Americas nu 
beskrevne 108 Arter ere udbredte fra Brasilien til den nordlige 
Vendekreds, hvorudover, saavidt vides, ingen Arter findes. I 
Sydamerica ere de langt talrigere end i den tropiske Del af 
Nordamerica. Af Sydamericas 81 Begonier hore de 57 alene til 
Brasilien,* hvilket Land saaledes danner Slægtens Centrum i Syd- 
America. I Nordamerica falder det andet Centrum i Mexico, 
hvorfra 14 Arter ere beskrevne, men Tallet stiger til 30 ved de 
af mig opdagede Former. 
Begonia-Arterne synes i Almindelighed at have en meget 
indskrænket geographisk Udbrcdning, hvortil Grunden vistnok 
maa stiges i de Localiteler, hvor de i Almindelighed findes. De 
voxe nemlig paa meget skyggefulde fugtige Steder, i Urskovenes 
tykke fugtige Humus, i Barrankernes Dyb og i Klipperevner; 
men paa alle disse Steder er Vinden, som ellers bidrager saa 
meget til Planternes Udbredning, udelukket. Ikkun en Art har 
jeg i Mexico fundet voxendc paa torre solaabne Trachytklipper, 
nemlig B. peltata Otto et Dielrich; men ogsaa denne Art havde 
en meget indskrænket Udbrcdning. Det er af denne Aarsag let 
forklarligt, hvorledes nogle Begonia-Arter kunne undgaac en i 
Landet reisende Naturforskers Opmærksomhed, idet han nemlig 
