127 
de skudte forbi hverandre, og da de derhos ere pressede mod 
hverandre, blive de taglagte. I Formen ligne de et uregelmæssig 
kamformig-halvfinnet Illad, hvis Flige ere længere end det udeelte 
Pladeparti er bredt. De ere gjennemtrukne med tydelige Kar- 
bundter, have en rbdbruun Farve, losne sig ikke fra Planten, 
men blive siddende ogsaa naar de efter lang Tid begynde at 
visne. De ere boiede indad og pressede mod de indenfor lig¬ 
gende Dele. 
Imidlertid naae ikke alle 10 en saadan Storrelse og Form. 
Oftest kan man allerede ved det femte, sjette Blad bemærke, at 
et og andet, undertiden 3—i Smaabladc ere holdte tilbage i 
Udviklingen; men Forholdet bliver tydeligst, naar Dannelsen er 
færdig, Saaledes kan det hænde sig, f. Ex. ved det tiende Blad, 
at et eller to Smaablade kun naae en Længde af 3—4"', og to 
til tre faae en Storrelse, der ligger mellem denne og den, som 
det godt udviklede Smaablad naaer. Der synes ikke at herske nogen 
bestemt Orden med Hensyn til, hvilket Smaablad, der skal blive 
tilbage i Udviklingen; men ofte var dog de udadstillede mindst 
fremmelige. Disse mindre Smaablade ere tillige mindre deelte, 
ofte kun randhaaret tandede. 
De angivne Forhold finder jeg intetsteds omtalte. Kun hos 
Ruiz og Pavon er for den udviklede Tilstand Tilstedeværelse af 
noget Usædvanligt antydet, navnlig derved, at de med meget stor 
descriptiv Frihed omtale en spatha radicalis, magna, multipartita: 
% 
laciniis ramoso - multipartis, herbam teneram involvens, marce- 
scens; men hverken dette eller den ledsagende Figur af disse 
Dele, som synes at være udfort efter et for Tegneren unaturlig 
tilberedt Exemplar, lader ahne, hvilken morphologisk Betydning 
man burde tillægge Tingen. Muligviis er heri at soge Grunden 
til, at f. E. Endlicher aldeles ikke har omtalt Stipier hos Gunnera, 
skjondt han dengang han forte Slægten fra de stipulate Urliceer 
til de efter hans Mening estipulate Holarageæ, maatte have havt 
en særlig Interesse af at vide, om de forekom eller manglede 
hos den. 
