67 
Celler, og det er ikke altid let at adskille dem fra Vedets 
Celler. Om de fortsætte sig igjennem de tyndcellede Partier, 
har jeg ikke kunnet se; hos N. theifera , hvor disse Partier ere 
af en langt storre Udstrækning, ere Marvstraalerne derimod tyde¬ 
ligt fortsatte igjennem disse, og naar de ovrige Celler ere op- 
Idste eller bortfjernede ved Tværsnittet, blive Marvstraalerne ofte 
tilbage (se Fig. 4). 
I Ungers tidligere omtalte Afhandling afbilder han Tab. 9, 
Fig. 45 og 46, to Nyctagineers Ved i Tværsnit, Allionia nyetaginea 
og Oxybaphus ovatus. Paa begge Afbildninger ses de tynd¬ 
væggede Cellépartier, men deres Forhold til Karbundterne om¬ 
tales ikke; der siges kun om dem: „Einzelne, unregelmassige 
Lagen von markåhnlichem Parenchym unterbrechen die * gieich- 
massige Dichtigkeit des Holzes, welehes dadurch Streifen, wie 
Jahresringe, erhalt^ (Side 102). 
Hvor meget Vedet hos Neea theifera end afviger fra Vedet 
hos de fleste Dikotyledoner, ligner det dog i Bygning de ovrige 
træagtige Nyctagineer; af andre Dikotyledoner ligne disse "ifolge 
Sanio mest Amarantaceerne, hvis Bygning jeg ikke har under- 
A ' 
sogt. Blandt Monokotyledonerne har Dracæna-Slægten en lig¬ 
nende Bygning med en Bastard-Vedring. 
Vedets Bygning hos Nyctagineerne staar i Forhold til Ud- 
• * \ 
viklingen af Kimplanterne og navnlig til Fordelingen af de for 
Axe og Blade fælles Karbundter. Vi ville da nu forlade Neea - 
Slammen og betragte Rimplanter .af forskellige Mirabilis- Arter. 
Undersoger man Rodens Bygning hos en ung Kimplante af 
Mirabilis longiflora , hvis Kimblade endnu ikke ere komne op 
over Jordens Overflade, vil man paa Tværsnit kunne iagttage 
folgende Udviklingsstadier, naar man begynder lidt ovenover 
Rodspidsen og ender lige under cauliculus (Fig. 1—6). Yderst 
findes den storcellede Bark, som kun er tegnet i Fig. 1, men 
udeladt i de fleste af de folgende Figurer; inderst findes 
5* 
