100 
som det hos Delfinerne er Tilfældet med Mellem- og Overkjæbe- 
benene, og med disse sidste og Pandebenene, selv hos udvoxne 
Dyr kunne vise Smaaforskjelligheder i deres indbyrdes Dæknings¬ 
forhold hos forskjellige Individer. Man maa derfor ogsaa være 
vaersom med at hente Særkjender fra de omtalte Flader og saa- 
meget mere, naar der skal dommes efter et eneste Exemplar. 
I det foreliggende Tilfælde er det nu ganske vist, at den frem¬ 
hævede Forskjel ikke holder Stik; baade hos det Exemplar af 
P. crassidens , som drev op paa Stranden ved Middelfart, og hos 
* 
det, som fandtes ved Refsnæs, er den hoire Flade storre end 
den venstre, og hos det forstnævnte af disse to Individer ere 
Fladerne neppe halvt saa store som hos det sidste. Det fra 
disse Flader hentede Skjelnemærke mellem P. meridionalis og 
P. grayi paa den ene og P. crassidens paa den anden Side maa 
derfor ganske opgives. 
En fjerde Grund til at erklære sin Delfin for en særegen Art 
henter Professor Burmeister fra dens Næsebeen; de skulle 
nemlig mangle den hoie Knub bagtil, men have en dyb diagonal 
Fure, som deler dem i to Flader. Det kan neppe feile, at disse 
Ord i forste Oieblik maa vække Forestilling om en væsentlig og 
let opfattelig Forskjel mellem P. grayi og de andre to Arter; 
men ved nærmere Overveielse bliver man, navnlig i Betragtning 
af de temmelig smaa Forskjelligheder, som Næsebenene ellers 
frembyde hos Delfinerne, noget betænkelig ved en saa stor Af¬ 
vigelse i dette enkelte Punkt ved Siden af den store Lighed, som 
der forresten hersker mellem den nye og de ældre Arter. Raad- 
sporger man Burmeisters Afbildninger, især den i det 
Enkelte meest udforte i «Anales» 10 ), bliver Tvivlen ikke hævet; thi 
de saakaldte Næsebeen synes ikke rundt om at være tydeligt 
adskilte fra Pandebenene, og man kan neppe værge sig mod den 
Formodning, at de virkelige Næsebeen ere faldne af, og at de to 
«dybe diagonale Furer«, som Burmeister omtaler, ere de For- 
10 ) 1. c. lam XXI, tig. 3. 
