145 
Midtliniens Forlængelse*, og Skallens tvende Halvdele kongruerede 
ikke mere hverken efter Længde- eller efter Tværaxen. Stundom 
bemærkedes en abnorm Indsnævring paa Skallens Midtparti, 
enten paa begge Sider eller kun paa den ene, medens den anden 
havde beholdt sin normale Form. I andre Tilfælde fandtes Partiet 
udfor Midtknasten opblæst-udhvælvet, stundom kun paa den 
ene Side, undertiden paa begge; i atter andre Skallen i Midten 
indkrympet, fortykket henirnod Endepunkterne og ikke sjelden 
formet som en uregelmæssig Halvmaane. Hos en finde vi 
Sommen sonderreven, hos en anden er det Ribberne, der have 
forladt deres normale Stilling, og det Hele giver os Indtrykket 
af en udvendig fra ovet Vold. 
Idet vi gaae ud fra, at Misdannelser som de her omtalte for 
Diatoméernes Vedkommende ikke kjendes, hvor Cellen og dens 
Kiselskelet uhindret kan udvikle sig og antage sin naturlige 
Form, opstaaer det Sporgsmaal af sig selv: «Hvilken Aarsag kan 
have fremkaldt disse Misdannelser«. Man kunde muligvis tænke 
sig, at Mangel paa Plads under Udviklingsperioden kunde have 
været Grunden, men noget analogt Tilfælde findes ikke i Diato¬ 
méernes Historie, hverken hos dem vi daglig træffe svommende 
paa Vandets Overflade, hos dem vi finde paa Torvemosens Bund 
eller hos dem, der danne de trindtom i Verden opdagede mæg¬ 
tige Diatomée-Leier, der stundom som f. Ex. Cementstenen paa 
Mors danne en kompakt Masse, der næsten synes i Haardhed at 
overgaa selve Graniten. 
Ikke heller kemiske Virkninger vil der her kunne være Talen 
om; thi i dette Tilfælde vilde Cellen (Skallen) enten helt eller 
dog delvis være gaaet til Grunde, medens den som sagt kun 
har forandret sin ydre Form. 
En eneste Naturkraft synes at have kunnet være istand 
til at fremkalde denne Omforming af Diatoméernes Kiselskelet, det 
er Varmen. Erfaringen har viist mig, at en saadan Omforming 
kan finde Sted, naar vi ophede Diatoméerne paa et Stykke Platin¬ 
blik, der holdes glddende over en almindelig Spirituslampe, hvis 
