170 
- 
Fig. 1). De forst anlagte Kirtelhaar staa i selve Bladranden 
(de ere mærkede med 1, paa Fig. 1, Xyl. I, der forestiller 
Randen af et Blad saaledes, som denne præsenterer sig for os i 
et ungt Blad, tegnet med Camera clara), og de synes at anlægges 
alle paa samme Tid, eller maaske anlægges de lidt senere, der 
staa nærmest Grunden og Spidsen af Pladen. Efter denne 
Række anlægges de med 2 mærkede Kirtelhaar, der alle staa 
ud for Mellemrummene mellem fdrste Række. Efter anden Række 
fdiger tredie; Haarene i denne skimtes tildels gjennem 1ste 
Rækkes (paa de punkterede Partier) og ere dem tydelig mod¬ 
stillede. Efter tredie Række anlægges fjerde, hvis Haar veksle med 
hins, og altsaa staa modsat anden Rækkes; men nu begynder 
rigtignok næsten altid en storre Uorden at gjore sig gjæl- 
dende, og hverken komme alle Led i de folgende Rækker 
til Udvikling, ej heller stille de, som anlægges, sig i regelmæssigt 
Forhold til de foregaaende, hvilket er en naturlig Folge af, at 
vi nu ere naaede ind mod Centrum af den lille kredsrunde 
Bladplade, og at det nu skorter paa Plads for Haarene. 1 Over¬ 
ensstemmelse med denne centripetale Fremkomst staaer den 
Omstændighed, at de randstillede Kirtelhaar have de længste 
Stilke, og at disse blive desto kortere, jo nærmere vi komme 
Centrum. 
Endnu bor anfores, at Bladpladen har en ganske anselig 
Storrelse og en ret betydelig Stilk, naar de fdrste Haar anlægges 
(cfr. Gro nland 1. c. Tab. IX, Fig. 2—5). 
Kirtelhaarenes histologiske Udvikling har heller 
ikke været undersogt tidligere; derfor kjender man heller ikke 
endnu selve Kirtelens hojst kompliserede og mærkelige Bygning 
til Trods for Tréculs, Gronlands og navnlig Nitschkes 
Undersogelser. At Kirlelhaarene forte Kar, fiar man dog vidst 
i mange Tider, i alt Fald siden 1837 (Meyen). 
Jeg har iagttaget mange Kirtelhaar, navnlig af dem, der 
staa nær ved Randen, men paa Pladen, paa deres allerforste 
Udviklingstrin; de vise sig som smaa Vorter paa den da allerede 
