180 
quemment presque tous les éléments essentiels de la lige. 
On y trouve un épiderme recouvrant une masse plus ou 
moins considérable de tissu parenchymateux, au milieu du- 
quel on observe le plus souvent un faisceau fibro-vasculaire 
ou simplement quelques vaisseaux». 
S. 191 nævnes Passi/lora's «glandes péliolaires» (Fig. 229); 
S. 192: «les glandes du pétiole des Rosacées-Amygdalées» og i 
Fig. 230 afbildes en af Cerasus Griota\ alle disse have Fibro- 
vasalstrænge, og Kirtlerne hos Ricinus skulle have en analog 
Bygning (ibid. S. 194). 
S. 194 omtales endvidere Kirtelhaarene paa Ydersiden af 
Bægeret hos Plumbago Capensis ; ogsaa disse have Fibrovasal- 
strænge. Hos Meyen og Weiss nævnes ogsaa Kirtelhaarene 
hos Cassia'e r og Nepenthes , og maaske flere endnu. 
Alt dette viser tilstrækkeligt, at der er mange Organer, som 
maa henfores til Trichomerne paa Grund af deres Stilling og 
andre Forhold, men som have vel udviklede Karstrænge og i det 
Hele en Bygning som de hojere Epiblastemer. Den indre Byg¬ 
ning er altsaa ikke nok til at skjelne Trichomer fra Phyllomer 
og Kaulomer og til at fjerne Droseras Kirtelhaar fra hine. 
Endnu mindre kan den Omstændighed, at Kirtelhaarene an¬ 
lægges under Epidermis, fore dem over i Phyllomernes Række, 
thi det er endnu almindeligere, at Haar anlægges saaledes, end 
at de fore Kar (man erindre Menyanthes , Datura - og Gunnera- 
Piggene, og R au ters Exempler). Langt mere vejer da i Vægt- 
skaalen den Omstændighed, at Kirtelhaarene opstaa saa sent, 
paa et allerede vidt udviklet Organ; at de have en Stilling, som 
ikke er kjendt for Bladfligene paa noget sammensat Blad, og at 
endelig heller ikke Droseracernes Slægtninge paa nogen Maade 
give Antydninger af at have sammensatte Blade*). 
For mig staaer det da som den eneste naturlige Slutning: 
*) Efter Nitschkes Undersøgelser (1. c. S. 253; jeg har ikke selv gaaet 
det efter) gives der aldeles jævne Overgange fra Kirtelhaarene til de 
paa Bladstilkene staaende kar- og kirtellose Haar. 
