215 
3 
lidet — allerede naaet til Erkjendelse af, at tidligere var overmaade meget 
blevet misforstaaet i Knoklebrecciernes Dannelse, og at min Hypothese eller 
Kormodning, at de vare Kjokkenmoddinger, heller ikke kunde holde Stik i ret 
stor Udstrækning, begav jeg mig ud paa de quarneriske Oer, for at faae et 
Begreb om Breccierne in situ, og ved denne Autopsie bedre klare mig 
Dannelsesmaaden. Som Tilfældet er ved Nizza, Cette og andre Steder ved 
Middelhavet, hvor, som bekjendt, Breccien kun var synlig i en kort Tid og 
derpaa forsvandt, fordi Massen var saa ringe, saaledes forholdt det sig 
ogsaa her. De Punkter, hvor Andre havde tidligere fundet Breccien, fremviste 
den ikke mere, og nye maatte opfindes, eller nyopfundne benyttes, og paa 
saadanne Steder har jeg, som jeg mener, tilstrækkeligen kunnet overbevise 
mig om: 
1. at de adriatiske eller Dalmatinerbreccierne ere langt fra at have den 
monotone Dyreverden af Hovdyr, som man maatte efter C u vier for¬ 
mode, men indeslutte ogsaa baade Gnavere (Hare- og Hypudæusagtige 
Dyr) og mindre og storre Rovdyr (selv Lover); 
2. at den knuste Tilstand, hvori Knoklerne ere, den næsten chaotiske 
Sammenblanding — hvilke tvende Forhold allermindst lod sig 
forklare ved de tidligere Tydninger og allermest syntes mig at pege 
hen paa Kjokkenmoddinger — er bleven total misforstaaet eller hviler 
paa en fuldstændig Misforstaaelse. »Knusningen« er nemlig aldeles 
ikke tilstede som saadan, som Virkning af nogen voldsom mechanisk 
Kraft, der i ringeste Henseende tyder hen paa nogen »Katastrophe« i 
Jordskorpens Udvikling; den tilsyneladende »knuste Tilstand« er sim¬ 
pelthen en Folge af en Revning og Bristning, en Sprækning, idet 
Knoklerne, efterat have været vaade ved Athmosphærilia, igjen ere bievne 
torre, — Vidnesbyrd netop om den fuldstændige Rolighed, hvori 
disse Knokler have ligget under den hele Indkitning, siden de fra hinanden 
sprukne Brokker og Dele i Reglen ikke ere bievne fjernede fra hinanden, 
»Forvirringen og Sammenblandingen« ere ogsaa væsenlig en Illusion, 
hidrorende derfra, at man næsten altid har undersøgt Smaastykker 
af Breccien, istedetfor storre udsprængte Masser; men hvis man under¬ 
soger slige, eller hvis man bemærker sig Stillingen af Knoklerne i de 
mindre Stykker, som man med Krudt eller Jernstænger efterhaanden 
udsprænger, skal man snart overbevise sig om, at Dyret (Oxen, Hesten, 
Hjorten, o. s. v.) eller dets Dele ligge i Sammenhæng, Tæer, Fodrods- 
been og Lemmer i god indbyrdes Stilling. Dette er to Ho vedkjends- 
gj em i nger, som strax stille Knokkelbreccierne paa disse Oer udenfor 
samtlige voldsomt dannede Produkter; og 
1 * 
