223 
11 
Maasfloden var der (p. 99) „Kilometre* 4 af disse Smaaknokler, 
og Forfatteren anforer, at denne lille Gnaver har udgjort den 
ene Hovedpart af disse Hulebeboeres Næringsmiddel, medens 
Hesten udgjorde den anden*). I Mon taigle-Hulen paa den 
modsatte Side af Floden fandtes derimod yderst faa Levninger 
af storre Dyr; der havde Foden saaledes væsenligen bestaaet af 
\ 
Mark mus og Muldvarpe**). Begge Hulers Beboelse an¬ 
gives at have faldet i det Afsnit af Stenalderen, som i 
Sydeuropa tillægges Navnet „Rensdyrperioden 44 . Jeg finder 
neppe andre Grunde angivne for den Mening, at disse Smaa- 
dyr have været Beboernes Hovednæring eller eneste Fode, 
end den her rimeligvis tilfældige Omstændighed, at Knoklerne 
forekomme i Huler, der engang i kortere eller længere Tid have 
været beboede af Mennesker. Forfatteren udtaler rigtignok: „II 
est difflcile d’expliquer leur présence constante autrement que 
comme des reliefs de repas humains 44 (p. 99), men jeg tillader 
mig den Indvending, om det dog ikke er nok saa vanskeligt at 
forklare Ophobningen i Hulen som Levninger af Menneskefode, 
al den Stund Forfatteren ikke anforer nogetsomhelst Mærke paa, 
at disse Dyr have været i Menneskehænder eller tilberedte som 
Fodemidler. Vel hedder det hos ham, at Knoklerne kunde 
især samles i den askeblandede Jord: „C’était par kilogrammes 
qu’on pouvait recueillir. surtout dans les cendres du foyer å Cha- 
leux 44 ; men vare de da svedne eller bare de Mærker åf Ska ar 
o. s. v.? Hvorfor — maa man sporge — kunne de ikke være 
ophobede ved at disse selskabelige Markmus efterhaanden 
have tilfældig sogt ind i Hulen og ligeledes efter¬ 
haanden opdynget deres Lig derinde, saaledes som det 
saa hyppig er skeet i Stenalderens Gravkamre, eller i andre 
Huler? og dersom man ikke vil gaae ind paa denne simple 
*) »Le cheval et le campagnol étaient la base de leur alimentation a 
Chaleux", 1. c. p. 97. 
**) 1 Overensstemmelse dermed kalder Dupont ogsaa Hulens Beboere: 
• chasseurs de taupes et de rats d’eau, oiseleurs et pécheurs« p. 103. 
