56 
2 . 
De eneste positive Efterretninger, som haves om Havkalens 
ellerHaakalens (Sommiosus microcephalus) Forplantning, ere Fa- 
bricii Ord „Est vivipara“ og Eahers^) „Wie seine andern islån- 
dischen Gattungsverwandte (o: Hajer) gebart er lebendige Junge, und 
zwar im Juli und August. Die Dotter des Eierstocks sind olingefalir 
so gross als Huhnereier, und in so grosser Menge, dass sie eine halbe 
Tonne anfilllen konnen“. Lige over for disse samstemmende Vidnes¬ 
byrd af Mænd, der maatte antages at kunne have skaffet sig 
Besked derom, kunde en Tvivl om Rigtigheden deraf ikke let 
komme op, og Angivelsens Rigtighed bestyrkedes middelbart af, 
hvad man vidste om Middelhavets nær beslægtede mindre Arter af 
>S'c^wzmf5-Gruppen. Joh. Muller oplyser saaledes^), at Scymnus 
lichia er vivipar, at Foster og Blommesæk ligge frit i Livmoderen, 
og at Forplantningen ikke er bundet til nogen bestemt Aarstid, da 
man finder drægtige Hunner uden Forskjel i alle Aarets Maaneder. 
Cornalia^) har senere afbildet et Foster af denne Art med stor 
Blommesæk, oplysende at „qiiesti feti me furono consegnati gia 
estratti dall’ ovidetto“. Ja han afbilder og beskriver endvidere 
Fostere af Sommiosus rostratus, Havkalens allernærmeste Slægtning ; 
de vare udtagne sex i Tallet af en 2' 2" lang Hun, af Ægge¬ 
lederen, med hvis Vægge de dog ikke vare traadte i nogen nær¬ 
mere Forbindelse. 
Forjdantede Havkalen sig virkelig paa samme Maade som 
disse dens nære Slægtninge, vilde det være næsten uforklarligt, at 
intet nordisk Museum kan opvise et Foster af en Havkal, og navnlig 
’) Fauna Groiilandica (1780), p. 129 {Sqiiahis carcharias). 
2) Natiirgeschichte der Fische Islands (1829), S. 26. 
3) „Ueber den glatten Haj des Aristoteles und hber die Verschiedenheiten • 
unter den Hajfischen und Rochen in der Entwickelung der Eier“ (1840) 
(Abhandl. d. Akad. d. Wiss. Berlin), S. 237. 
*') „Sulle branchie transitorie dei feti plagiostomi“ (1857) (Giornale delT 
1. R. Instituto Lombardo di scienze, lettere ed årti. Tome IX), p. 13, 
pi. I, fig. 1—13, pi. H, fig. 14 & 21. 
