206 
Medens han var saaledes beskæftiget, fik han Besøg af en anden 
Fugleelsker, og begge Herrer overtydede sig nu i Forening om, at 
disse Fjær baade paa Grund af deres Form og paa Grund af den 
Stilling, hvori de ere fæstede til Overarmen, slet ikke kunne ligge 
glat ned, men hæve sig fra Byggen og danne ejendommelige Pry¬ 
delser^). Han trode først, at hans Opdagelse var ligesaa ny for 
andre, som for ham selv, og bestyrkedes i sin Tro „ved ikke i 
noget nyere Billedværk over Fuglene at finde de omtalte Fjær an- 
givne“, men blev senere gjort opmærksom paa, at de alligevel alle¬ 
rede tidligere havde været beskrevne og Fuglen tillige afbildet med 
dem af von Wright i andet Bind af acta soc. scient, fennicæ. Saa 
vidt selve Forfatteren! Men hans Bemærkning om hvad der alle¬ 
rede tidligere var oplyst om disse Vingeprydelser er rigtignok 
meget ufuldstændig; thi selv om han ikke har fundet nogen Af¬ 
bildning af Fuglen med disse Prydelser, er der dog en saadan i 
Sundevalls og Akerlunds „Svenska Foglarna“ (14. Hefte, 1864). 
Man maa dernæst ikke tro, at von Wright er den eneste, som har 
gjort opmærksom paa disse Fjær, og at hans Bemærkning derom 
er gaaet upaaagtet i Forglemmelse; de ere tværtimod paany om¬ 
talte af Mlsson i hans velbekjendte Værk „Skandinavisk Fauna, 
Brugen af Kunstordet „Svingfjær af tredje Orden", renliges tertiariæ, 
til en Tid har været vaklende, maaske til Dels paa Grund af mangel¬ 
fuldt Fjendskab til den oprindelige Definition. Men efter at et 
grundigt Studium af Vingens Fjærlag for længst har øvet sin Ind¬ 
flydelse paa Terminologien, har man været temmelig enig om ved 
Sving^ær af tredje Orden kun at forstaa de inderste af de til Under¬ 
armens Bagrand fæstede Svinglær, naar de afvige meget fra de øvrige 
Armsving^ær {remiges cubitales v. secundariæ). De Fjær, Forfatteren 
sigter til, sidde paa Overarmen, endog temmelig langt fra Overarm¬ 
benets distale Ende, og have intet med Svingj^ær at gjøre; de høre 
til den Fjærgruppe, som Cuvier kalder „scapulaires", som Prechtl 
giver Navn af „Deckfittich", og som Nilsson (for ogsaa at henvise til 
en nordisk Videnskabsmand) betegner som „Skulderfjadrarne". 
0 Det er for øvrigt besynderligt, at Forfatteren kunde (som han selv 
omstændeligt beretter) vadske og tørre den friske Fugl, aftrække 
Skindet, kort sagt pusle med Fuglen paa forslqellig Maade i længere 
Tid, uden at se noget til de omtalte Fjær og først faa Øje paa dem, 
da han var halv færdig med Udstopningen. 
