214 
nelsen „Svingfjær af tredje Orden“, som vi have set uegenlig an¬ 
vendt paa Konge-Ederfuglens særegne Skulderfjær; det er altsaa 
Fjær, som henhøre til forskjellige Kategorier, der danne Yinge- 
prydelserne hos disse Ænder. Men ogsaa Maaden, paa hvilken de 
paagjældende Fjær ere bievne uddannede for at kunne tjene til det 
Brug, hvortil de ere bestemte hos de to Fugle, er en ganske for- 
skjellig hos hver især. Medens det hos Somateria spectabilis 
er Fj ærenes Yderfane, som i et Stykke tiltager saa stærkt i Brede 
og danner den Spids, som rager op og ud over de yderste Skulder¬ 
fjær, er det hos Mandarin-Anden omvendt den paagjældende Fjærs 
Inderfane, som iiaar en saa overordenlig Brede og rejser sig højt 
i Vejret^), medens Fjæren iøvrigt med sit Skaft og sin Yderfane 
krummer sig nedad omtrent paa samme Maade som de inderste 
segelformige Armsvingfjær hos /Som«ter/a-Slægten. Endelig synes 
denne Vingeprydelse hos Mandarin-Anden udelukkende at være et 
Kjønsmærke, hvortil der end ikke er nogen Antydning hos Hun¬ 
nerne; i det mindste har jeg ikke fundet Spor til noget afvigende 
i Formen af dennes inderste Armsvingfjær; imidlertid bør jeg til¬ 
føje, at, medens jeg har havt baade Skind og udstoppede Exem- 
plarer af Hannen til min Eaadighed, besidder Museet kun et gam¬ 
melt udstoppet Eksemplar- af Hunnen, og det kunde unægtelig være 
ønskeligt for Sikkerheds Skyld at gjentage Eftersynet paa et Skind, 
som kunde opblødes og saaledes tilstede en mere indtrængende 
Undersøgelse end dette Eksemplar. 
’) Vieillot tager i „Galerie des oiseaiix“ fejl af Inder- og Yderfanen, og 
beskriver denne sidste som dannet „des barbes d’une tres-grande lon- 
gueur, coloriées d’un bean rouge orangé, liseré de nou' et de blåne 
sur le bord“, og besynderlig nok har senere ogsaa W. Swainson i 
„Animals in menageries“ gjort sig skyldig i den selvsamme, næsten 
ubegribelige Forveksling. 
