245 
ligesom sammenliobede i Drueklaseform; hvis lians j\[.uva virkelig 
er den samme, som vi nu kalde Chlarnydomonas hyalma (og vi maa 
anse dette som sandsynligst), maa han have set Delingsstadier, og 
det oven i Købet med 8 eller flere samlede, hvilket Tal i hans 
Kulturer maa have været det normale, da han vel ellers ikke vilde 
have afbildet det; i mine egne Kulturer er Firedelingen indtil 
Dato eneraadende ^). 
At denne Miillers Monas uva er Nutidens Chlarnydomonas 
hyalina, deri synes ogsaa alle senere Forfattere, der angive noget 
om Synonymien, at være enige. Det er værd at lægge Mærke til, 
at Miiller ikke har sét nogen Vakuole eller synes at have bemærket 
nogen Forskel mellem Cellekroppens tvende Halvdele; endog ved 
meget svage Forstorrelser kunne Grynene i Bagenden tydelig 
kendes, og ogsaa hos andre Former har Miiller med sine optiske 
Hjælpemidler kunnet sé slige Strukturforhold. [Eller skulde vor 
Chlarnydomonas, hyalina være Mullers Volvox glohulusl Cfr. Anim. 
infus. Tab. III, Fig. 4]. 
Siden Mullers Tid tror jeg ikke denne Form gores til Gen¬ 
stand for Omtale end sige for dybere gaaende Studium førend i 
Aaret 1824, da Bo ry de St. Vincent opfører den i sin Behand¬ 
ling af de mikroskopiske Organismer i „Encyclopédie méthodique“ “). 
Han kender intet til Cilierne og benægter Tilstedeværelsen af en 
Membran. Han har sét Individerne dele sig, hvorhos han be¬ 
mærker, at de efter Delingen nylig løsslupne Celler indtil Forveks¬ 
ling ligne Monas Bulla (= Cyclidium hulla O. F. Miiller, Tab. XI, 
Fig. I), hvad jeg dog efter Mullers Figurer at domme ikke godt 
kan indromme. Han betegner Arten med Navnet Uvella Chamae- 
morus, idet han paa denne og tvende andre opstiller en ny Slægt, 
som henføres til Pandorinernes Familie. 
0 O- Mikrogonidiedannelsen er ikke indtraadt; Gameterne og dermed 
den kønslige Formering ere endnu ikke iagttagne af mig. 
Encycl, méthod. Histoire naturelle des Zoophytes. Tome H, pag. 766. 
Cfr. ogsaa samme Bind Pag. 521. 
