280 
moirer^) i Form af et den 28de Marts 1844 dateret Brev til Sel¬ 
skabets Sekretær, fremgaar det klart nok, at han da havde op¬ 
givet den Bucklandske Dilnvion-Hypothese, og i et Brev til min 
Fader af 16de November 1843 findes en Udtalelse, som endnu be- 
stemtere viser den Forandring, hans Anskuelser vare nndergaaede; 
det hedder nemlig der: „Derimod skal jeg ikke nægte paa den 
anden Side, at endeel Punkter, som jeg forhen troede afgjorte, ere 
bievne indhyllede i nyt Mørke, og at flere Knuder, jeg troede løste, 
vise sig ikkun at have været overhuggede. Dertil hører blandt 
andet det vigtige Spørgsmaal om Forholdet af de tvende Perioders 
Fauna til hinanden med Hensyn til Artsidentiteten, samt den ikke 
mindre vigtige Fastsættelse af Grændselinien imellem dem. Denne 
sidste er bleven mig ganske utydelig; jeg seer flere uddøde Arter 
rykke ned over denne Linie, saaledes som jeg hidtil havde trukket 
den, imod Nutiden, og flere af Nutidens Arter rykke op over den 
ind i Fortiden. “ • 
Hvorvidt nu Lund henregnede ogsaa de „fossile” Dicotyles- 
Arter til dem, om hvilke de i dette Brev berørte Vanskeligheder 
gjaldt, lader sig vel ikke oplyse; men at han under alle Om¬ 
stændigheder ikke følte sig vis paa, hvor mange Arter de fundne 
Levninger antydede, og mente, at der til Besvarelsen af dette 
Spørgsmaal krævedes en gjentagen Prøvelse af hans hele, ved de, 
allersidste Udgravninger stærkt forøgede Forraad af Navlesvin- 
Knogler, have vi allerede set i det foregaaende (S. 277). 
Efter saaledes at have gjort Eede for den Anskuelse, som Dr. 
Lund, den Gang han endelig ganske opgav al videre Granskning af 
Brasiliens Fortids-Fauna, hyldede med Hensyn til Hulernes Navle¬ 
svin-Levninger, skulle vi nu gaa over til nærmere at betragte de 
Arter, han var tilbøjelig til at anerkjende, og at prøve deres For¬ 
hold til Nutidens. Vi ville begynde med den Art, som i hans 
Samling og hans Optegnelser benævnes Dicotyles affinis torquato. 
') Mémoires de la Société Koyale des Antiquaires du Nord, 1845—1849. 
S. 49—77. 
