Tillæg. 
Sluttelig opføres lier en Eepræsentant for den mærkelige Gruppe 
af Tunicaterne, som benævnes Appendicularier, nemlig: 
Oikopleura flahellum (J. Miiller). 
Synonymi og Literatur. 
Vexillaria flahellum, Joh. Muller, Bericlite tiber einige neue Thier- 
formen d. Nordsee (Arcliiv fiir Anat. u. Pliysiol. 1846, p. 106, Tab. VI, 
fig. 1); Fortsetz. d. Berichts iiber einige Thierformen d. Nordsee (Ibid. 
1847, p. 158). 
Appendicularia flahellum, Huxley, Observ. upon the anat. a. physiol. 
of Salpa and Pyrosoma togetlier with remarks upon Doliolum and Appen- 
dicularia (Philosoph. Transact. part II f. 1851). 
Findesteder. 
Danmark; Lille Belt (Stud. mag. E. S. Berg og Forf), Farvandet mell. 
Fyn og Langeland (Forf). 
De Brittiske Øer: Helgoland (ifl. J. Muller), England (ifl. Huxley), 
Shetlandsøerne (ifl. Eep. Dredg. among the Shetland Isles 1868). 
Anm. Oikopleura flahellum er saavidt mig bekjendt ikke før 
truffet i de danske Farvande. I Løbet af August Maaned 1879 
var den almindelig i Lille Belt og i Farvandet mellem Fyn og 
Langeland; jeg fik adskillige Exemplarer, der endnu sad i Mertens’ 
saakaldte „Hus“. (Se Tab. II til Fols Afhandling „Etudes sur les 
Appendiculaires“ i ,,Mém. de la Soc. d. Phys. et d’hist. nat. de 
Genéve.‘‘ Tome 21. Genéve 1872.) De vare meget sensible og døde 
som oftest allerede efter 2—3 Timers Forløb, skjønt de strax bleve 
tagne med en Pipette og sat over i et Glas med frisk Vand. Kun 
en enkelt Gang lykkedes det mig at holde nogle Exemplarer levende 
Natten over. De svømmede med megen Livlighed og holdt sig 
hammerformigt udstrakte; Halen i vandret Stilling, noget krummet; 
Kroppen lodret med Genitalregionen nedad og Munden opad. Deres 
