447 
nachdem voraiifgeliend sclioii Alteriianz bestanden hatte, zwei suc¬ 
cessive Blatter sicli hbeveinander stellen und dass sich dies dann 
in regelmilssigeu Intervallen wiederholt, wie es hier bei Nelumbo 
mod det spirende Frø, Efter dette Lavblad følger det 1ste Løvblad, 
afvexlende med det, og den nu begyndte ’/ 2 -Stilling fortsættes. Den 
Tydning af denne Ejendommelighed, som forekommer mig den nær¬ 
mest liggende og den naturligste, er, at den er fremkommen ved Fejl- 
si agn i ng af et Blad, og jeg finder en Støtte for denne Mening deri, 
at der hos nogle Gramineer (f. Ex. Triticum vulgare og Avena (se 
Malpighis Tegninger), Hordeum hexastichum, Lolium temulentum, Alo- 
pecurus pratensis, Agrostis racemosa, Phalaris canariensis, 3Ielica 
ciliata og altissima, Holcus lanatus, Phleum pratense, Briza 
maxima, Stipa juncea o. a.) virkelig findes et lille Skæl i Alternation 
med Kimbladet og liggende mellem dette og Lavbladet. Dette Skæl, 
der ogsaa er vel bekjendt fra gammel Tid af, og som endog er afbildet, 
om end ikke nærmere omtalt af Malpighi, altsaa for over 200 Aar 
siden, kaldtes af Eichard „épiblaste“, af Mirbel ,,lobule“, og blev af 
Poiteau, Mirbel, Turpin, og vel ogsaa A. L. Jussieu betragtet som et 
2det Kimblad; Gramineerne fik saaledes „un grand cotylédon“ og „un 
petit cotylédon“. Dette Legeme har forskjellig Form hos de forskjellige 
Arter; hos nogle er det et lille Skæl eller Plade, hos andre en lavere, 
halvmaaneformet Valk, hos andre saa lille, at det næppe er synligt. 
Man har ogsaa villet tyde det som Kimbladets Skededel (herhen nær¬ 
mest Eichard, der dog ikke betragtede Scutellum som Kimblad, men 
som en Eoddannelse), men nogen tvingende Grund hertil ser jeg ikke, 
om end disse to Blades basale Dele undertiden næsten forenes. Den 
naturligste Tydning forekommer mig at være, at det er et selvstæn¬ 
digt, men nu kun hos faa Gramineer tydeligt eller paavisligt Blad; 
hos de fleste er det forsvundet; besynderligt vilde det dog være, om 
Gramineerne saa konstant skulde have toradet Bladstilling, og der 
alene her skulde forekomme en Afvigelse og det tilmed en saa høj[st 
usædvanlig. At det Tryk, for hvilket den udad vendte Del af Kimen er 
udsat, kunde tænkes at have fremkaldt denne Undertrykkelse, fore¬ 
kommer mig at være den rimeligste Forklaring; vi se jo dog f. Ex., 
at den ene Yderavne hos Lolium undertrykkes vist netop af denne 
Grund. Jeg er for øvrigt tilbøjelig til at tro, at ikke enhver Frem- 
ragning, der sidder paa Kimens udad vendte Side, tværs over den, 
er samme morfologiske Dannelse; der er sikkert Tilfælde, i hvilke 
Kimbladet er omskedende, saaledes at et Længdesnit ogsaa vil træffe 
det paa Kimens Yderside; hertil hører sikkert f. Ex. Eisens Kim (efter 
Eichards Figurer at dømme). 
I Begyndelsen af dette Aarhundrede blev den monokotyledone 
Kim gjort til Gjenstand for en Eække Undersøgelser af især franske 
