452 
altsaa det ene af de to mærkelige og ene staaende Stilliugsfor- 
liold bort. 
2) Grenens 2det Blad er ved et langt Internodium fjærnet 
fra det 1ste; jeg har kaldt det n lige som Eichler, fordi det aaben- 
bart svarer til 2det Blad paa Ehizomskuddene. Det vender, da 
det staar i Skifte med a, iid ad mod Støttebladet Z, hvilket ogsaa 
er den Stilling, som Caspary tildeler det. 
3) Grenens 3die Blad, n', staar i Alternation med n, og kommer 
saaledes til at staa lodret over a. Det har et meget kort Inter- 
nodinm. 
4) Efter Frembringelsen af endnu et højst ubetydeligt Skæl¬ 
blad standser Grenens Væxtpunkt i sit Arbejde, og den hele Gren¬ 
spids optræder ganske som paa de ældre Ehizomer som en yderst 
lille Vorte. Grenen forholder sig fra nu af ganske som Hovedaxen. 
Sammenligne vi nu Berigningsgrenen med Hovedskuddene, der 
danne Sympodium, finde vi en fuldstændig Overensstemmelse, naar 
undtages det ene Punkt, at disse Berigningsskud skulde have et 
Lavblad, 5, mere paa deres allernederste Del. Lavbladet a stem¬ 
mer nemlig fuldstændig med Løvbladet I deri, at det som dette er 
Skuddets nederste Blad og har et meget kort Stængelstykke; n med 
det forlængede Stængelstykke svarer til n paa Ehizomerne, n* til disses 
n', og derpaa indtræder ganske den samme Sympodiedannelse som 
hos disse. Det eneste, hvorved Berigningsgrenene afvige fra Hoved¬ 
skuddene , er, at deres absolut nederste Blad («) er et Lavblad, 
medens de nederste Blade paa hine ere Løvblade. 
Det taler nu i høj Grad for en Fejltagelse fra Casparys Side 
med Hensyn til det angivne Blad 5, at der er en saa gjennemgaaende 
Lighed mellem alle Skuddene i alle andre Henseender; mærkeligt, 
om der paa dette ene Punkt skulde være en Afvigelse og det en 
saa væsenlig. 
Efter Løvbladet I med dets Berigningsgren følger altsaa Lav¬ 
bladet n med dets axelstillede Hovedskud, som fortsætter Sympodiet. 
Paa Grund af dette Skuds Mægtighed i Forhold til den kort derefter 
undertrykte og til Siden kastede Hovedaxe, forekom det mig 
