163 
buede eller knækkede Tandgrupper; hos dem alle er Trommehinden 
tydelig, men kun hos en af dem (C. ocellatus) lindes en Ilud- 
bræmme langs med Bagtæerne. De 3 af disse Arter ere allerede 
optagne i „Erpétologie générale“; de 2 andre ansee vi for nye. 
1. Cystigiiathiis ocellatus (Lin.). 
{liana pachypus Wied.). 
De Forhold, som udmærke denne Art, ere: 
1) det lange, smalle og spidse Hoved, som den kun har til¬ 
fælles med den følgende blandt de os bekjendte Arter. 
2) Tu-ngens dertil svarende langstrakte Form, 
3) At hver erikelt af Ganens Tandgrupper danner en regel¬ 
mæssig ligebenet Vinkel, hvis Toppunkt vender fortil, mén 
at de dog begge ere stillede i en og samme Tverlinie bagved 
• de indre Næsebor. 
4) De 8 oph oiede Valke med mellemliggende Fordybninger^ 
hvis Midtlinier igjen (navnlig hos de Yngre) optages af en 
eller liere Rækker af smaa Korn, som lobe langs ned ad 
Ryggen fra Nakken til Bagenden. De skulle imidlertid, ifølge 
„Erpétologie générale“, mangle hos meget store Individer. 
5) At Bagtæerne ere udstyrede med et Rudiment af en Binde¬ 
hud og med en meget tydelig, just ikke saa ganske smal 
Randbræmme. 
6) At Forlemmerne hos Hannen {liana pachypus Spix) have eu 
ganske enorm Tykkelse, og at Tommelen er udstyret med 
2 Flornknuder paa sin indre Rand, en mindre ved Haand- 
roden og en større ved Siden af Ledknuden. 
Desuden kan udhæves, at der findes en mere eller mindre 
tydelig Hudrand langs med Tarsens indvendige Side; at der findes 
de sædvanlige Ledknuder under Tæer og Fingre, men ingen Smaa- 
knuder mellem disse; at Bagfoddernes Bagside og Skinnebenets 
ovre Flade derimod ere tyndt besaaede med smaa ophoiede Punk¬ 
ter; at den indre Fodrodsknude er lille og den ydre aldeles utyde¬ 
lig. Den tredie Taa naaer i det mindste til Midten af fjerde Taaes- 
11 ^ 
