180 
plarer (Hygoms) har en Længde af 3" 3'“ (85""") i Hoved 
og Krop. 
Foruden de Forhold^ der allerede ere udhævede i ^Erpétologie 
générale« som Skjelnemærker mellem denne Slægt og de ægte 
Hylæ^ fortjene endnu fdlgende at udhæves. Hos alle ægte Hylæ 
(og Trachycephali) er den egenlige Fod betydelig længere end 
Tarsen; hos Phyllomedusa ere begge omtrent lige lange. Tæerne 
og Fingrene have dernæst en ganske anden Form; Formaalet for 
deres Uddannelse er ikke at frembringe en muligst stor Hefte¬ 
flade, men at danne en kraftig Gribehaand; det er ikke Hyla ernes 
brede og flade Fingre og Tæer; disse ere tvertimod trinde og 
tykke; paa deres Underflade sees en tæt Ræleke af store tykke 
Knuder, der indtage hele Fingrenes eller Tæernes Brede, og som 
vistnok svare til, hvad vi hos Hyla'erne betegne som „Ledknuderne® 
og „Smaaknuderne® under Mellemhaanden og Mellemfoden, men 
uden at en tilsvarende Forskjel her finder Sted mellem disse Dan¬ 
nelser. Hos de ægteLovfroer ere Taaskiverne altid meget brede, bre¬ 
dere end Tæerne og Fingrene; her ere de vel tydelige nok, men ikke 
brede, i Regelen ikke bredere end Phalangerne, naar undtages 
de 2 ydre Fingre, hvor de ere lidt bredere. Endelig maa det 
udhæves, at medens forste og tredie Bagtaa omtrent ere ligelange, 
er anden kjendelig kortere (Duméril og Bibron lade anden og 
fdrste være ligelange, hvilket er urigtigt); ogsaa herved bliver 
Fodformen meget forskjellig fra de ægte Lovfrders. 
De Charakterer, som Forfatterne af „Erpétol. générale® med 
Grund have troet at kunne laane af Ganetændernes Forekomst 
og Stilling, ere mærkeligt nok ikke constante. Rigtignok finder 
man i Reglen to smaa, ovale, vidt adskilte Tandgrupper paa 
Ganen, som imidlertid snart ere stillede tydeligt i en og samme 
Tverlinie mellem de indre Næsebor, snart danne en mere eller 
Mndre stump eller endog spids Vinkel, hvis ideelle Toppunkt 
vilde vende bagtil. Men Ganetænderne kunne ogsaa mangle; 
hos to af de brasilianske Exemplarer er der intet Spor til dem, 
