227 
afvige fra T. iorquatus, ikke kunne henfores til de af Gray 
(Catal. p. 220—21) opstillede Arter T* Smithii og Daricinii. 
Da disse tre Former idvrigt afvige saa lidt i alle almindel igere 
Forhold, at det vil være meget vanskeligt i Ord at udtrykke 
disse deels meget relative, deels temmelig vaklende Forskjellig- 
heder, ville vi indskrænke os til at anfore, i hvilke constante 
Hovedforhold de afvige fra hinanden, da det vil være lettere 
derved end ved en lang Beskrivelse at erkjende, hvilken Form 
man maatte have for sig. 
T. torquatiis synes at være den af de tre Arter, som 
opnaaer den betydeligste Stdrrelse; den har af dem alle de 
mindste Rygskjæl og den livligste Farvetegning. Grundfarven er 
hos ældre Individer gronlig, hos yngre graabruun, og Tegningen 
hos disse sidste i det hele finere, livligere og elegantere. Hals- 
baandet er altid meget tydeligt og indfattet af hvidt baade fortil 
og bagtil. Naar de smalle eiendommelige Supraciliarskjæl ikke 
regnes med, danne Supraocularskjoldene 5 eller 6 Rækker, som, 
paa den allerinderste nær, der kun bestaaer af smalle Smaaskjæl, 
tiltage i Stdrrelse udenfra indadtil, saaledes at den næstinderste 
Række bestaaer af bredt sexkantede Skjolde, hvis Brede dog ingen¬ 
lunde er dobbelt saa stor som deres Længde, og den fdlgende 
(tredie indenfra) af mindre sexkantede Skjolde, der i det hele ikke 
have stdrre Brede end Længde; de dvrige 2—3 Rækker bestaae 
af kantede Smaaskjæl af aftagende Stdrrelse. 
T. niacrolepis Rhdt. Æ Ltk. (Tab. V, tig. 8) har af alle tre 
Arter de stdrste Rygskjæl; hos to ligestore Individer af 2'. torquatus 
og T. macrolepis ville 4 af dennes Rygskjæl omtrent svare til 6 af 
hiins; den ligner idvrigt T. torquatus i det habituelle, navnlig har den 
ligesom denne en noget hvælvet Snude og bugede Snudeskjæl, men 
Nakkeskjoldet har, saavidt vor Erfaring gaaer, aldrig den smalle 
Form, som ofte iagttages hos T, torquatus. Hovedet synes des¬ 
uden altid at være kjendelig kortere end hos T. torquatus. 
15 * 
