100 
er Naturen tildels en anden; de Egne, der endnu minde om Stepper, 
ere indskrænkede, og det vaade Vejr er vanskeligt at udholde for 
Dyr, der ere vante til Tørhed. Det vilde være tiltrækkende at se 
Steppehønsene færdes hos os; men der er ikke stor Udsigt til, at 
de kunne trives. Skulde der være Haah om at faa nogle til at 
blive, saa maatte de foreløbig i hvert Fald have Fred for Mennesker. 
yiarts—April 1S89. 
Efterskrift ved Trykningens Slutning. 
Senere er følgende oplyst: 
Paa Hasseløj paa Falsters Vestkyst S. for Nykjøbing, har 
der „hele dette Foraar under Foraarspløjningen“ opholdt sig en 
Flok Steppehøns. („Dansk Jagttidende“ for Maj 1889.) 
Ved Slynge, N. for Gaardbo Sø, saa man endnu ved Be¬ 
gyndelsen af Maj af og til Flokke paa 14—16. (Martin Nielsen, 
Slynge, i Brev af 89; „Jagtt.“ for Maj 89.) 
Ellers er der ikke kommet Meddelelser om, at Steppehøns 
ere sete. Derimod siges det i et Brev fra Ringlgøbing-Egnen fra 
Midten af Maj („Nationalt.“ ^^/s, efter „Jyllp.“), at de ikke findes 
der mere. Det ser snarest ud til, at Udryddelsen, ogsaa denne 
Gang, allerede saa godt som er besørget. 
28de Maj 1889. 
