107 
han sig disses pladeformige Ovarium rulle sig sammen saaledes, 
at Kandene mødes, hvorved altsaa et Kør dannes, og dette lader 
han da forlænge sig bagtil og „bryde igjennem i Sinus urogeni- 
talis“. (Sammenlign de skematiske Figurer i „Muræn/' Tab. XX). 
Denne Brockske Hypothese, som har vundet liere Tilhængere, 
saaledes navnlig Max Weber i det citerede fortræffelige Arbejde, 
er muligvis ikke saa original og ny, som den almindelig synes 
antaget for. Ganske uden Forløber er den ikke, men det synes 
at være overset, i al Fald* har jeg intetsteds set det anført, at 
Milne Edwards i sit bekjendte store Værk^) udtaler noget 
meget lignende. Efter at have beskrevet de typiske almindelige 
Forhold ved Teleostovariet siger han (p. 450): „Par suite de 
cette disposition, qui est comparable aux effets resultant d’un 
reploiement de la bande ovarique sur elle-méme et de la jonetion 
du bord inférieur et libre de celle-ci avec son bord rachidien et 
fixe, l’ovaire, au lieu d’étre une glaude pleine, devient un organe 
creux, et sa cavité, en débouchant au dehors, devient un oviducte, 
c’est-å-dire un conduit évacuateur servant a la sortie des æufs. 
Ce conduit est done formé par la portion terminale de Tovaire lui- 
méme, et il ne devient distinet de la portion ovigénique de eet 
organe que lorsqu’il se prolonge plus ou moins loin au de la du 
point ou le stroma ovigénique cesse de tapisser les parois du sac 
membraneux commun a la partie productrice et a la partie évacua- 
trice de l’appareil^. 
At iøvrigt Forfattere som Balfour og Brock, der begge maa 
siges at have arbejdet grundig paa det Felt, vi her omhandle, saa¬ 
ledes ere komne til at skifte fuldstændig Anskuelse, er overmaade 
talende for den Usikkerhed, som maa herske paa dette Omraade, 
naar Udviklingshistorien nægter sin Hjælp. Ingen af de hidtil i 
Korthed berørte Hypotheser have nemlig kunnet støtte sig til 
Udviklingshistorien, der paa dette Punkt viser en Mangelfuldhed, 
G Le^ons sur la Physiologie et l’Auatomie comparée de Thomme et 
auimaux. Tome VIII. 1803. 
