134 
ligge de begge enten under den højre Xyregang eller endog til¬ 
højre for denne. Tilhæftningen sker under den højre Njregang. 
Unger fra 2 3de September 1883 og 2 4de September 
1888 af henholdsvis 1 6 M m. og 1 4 Mm. Længde have Endetarmen 
næsten halv saa lang som Kroppen, regnet fra Brystfinnerne, og af 
anseligt Omfang, regelmæssig ægformet af Omrids; dens indre Længde¬ 
folder ere allerede talrige, idet der i Mellemrummene af de tidligere 
Stadiers har dannet sig nye, lavere, og mellem disse atter ganske 
smaa; de største og ældste Folder naa næsten sammen i Midten og 
have begyndt at grene sig ved sekundære Folder ^). Tyndtarmen * 
er bugtet og Maven tydelig; Leveren liggei- mere midt i Kroppen. 
Gjællelaaget dækker CTjællebuerne helt og viser en Gjællelaagshud 
sondret, og Gjællerne ere ret tydelige. Bugfinnerne ere rykkede 
noget frem, Hjærtet rykket længere tilbage, i samme Plads som 
') Denne stærke Udvikling af Zoarcesembryonernes Endetarm, som yder¬ 
ligere tager til i Løbet af Fosterlivet til henimod Fødselen, for efter 
denne at give Plads for en stærk Eednktion, har en fuldstændig 
Parallel hos Embiotocoidernes Fostre, hvori jeg ser en yderligere 
Støtte for min S. 118 udtalte Antagelse, at Fdviklingsmodus væsentlig 
er den samme hos disse Fiske og hos Zoarces; ]ios de vivipare Cy- 
prinodonter ,• hvor Embryet sikkert vides at udvikle sig i Folliklen, 
findes derimod i Følge Kyder ingen saadan „hypertrophy of the 
hind gut“. At denne enorme Udvikling af Endetarmen spiller en 
vigtig Koile i disse Fostres Ernæringsliv, er utvivlsomt; men om 
Funktionen er digestiv eller tillige respiratorisk, derom ere Meningerne 
delte. Blake tilskriver for Embiotocoiderne de umage Finners stærke 
og talrige Blodkar Evne til at opsuge Ovarialvædsken; Kyder holder 
derimod disse Dele for Kespirationsorganer og lader Tarmen besørge 
den egentlige Ernæring, men han har dog ikke kunnet paavise noget 
Indhold i Tarmen. Stuhlmann tilskriver Endetarmen baade For¬ 
døjelse og Kespiration, det sidste derved, at der i den antages at 
fordøjes en større Mængde røde, altsaa Ilt førende, Blodkorn, hid¬ 
rørende fra Ovarialvædsken, hvori røde tillige med hvide Blodkorn 
skulle være suspenderede i stort Antal. Egne Undersøgelser om denne 
vanskelige Sag har jeg ikke anstillet og afholder mig derfor fra at 
udtale nogen selvstændig Mening desangaaende. 
