Hos de mere udviklede Unger paa 28—29 Hm. frembyder 
Ovariet de Forhold, som liækken af Tværsnit paa Fig. 7—12 og 
Fig. 13 angive. Lidt foran Bagenden begynder paa hver Side en 
Længdeflire, som fremefter tager til i Dybde; i dens forreste 
Trediedel ere Randene voxede sammen, saa at her dannes to jævn¬ 
sides liggende Kor, der ende blindt fortil og adskilles af en median 
Væg. Saa 1 edes er a 11saa Ovariets indre Hule anlagt 
men endnu dobbelt eller parret. 
Væggene i Korene og disses rendéformige Fortsættelse bagtil 
ere, som Fig. 9—10 og 13 vise, meget uregelmæssig formede, idet 
Sidebugter afskjære Smaapartier af Ovarialpareuchymet, som komme 
til at tage sig ud som højst uregelmæssige Processer eller Flige. 
I histologisk Henseende er der nu foregaaet en væsentlig 
Forandring; hele den nuværende ydre eller den perifere Del af 
Ovariet bestaar udelukkende af Stromaceller, som danne et Lag af 
temmelig anselig Tykkelse, der omfatter den mod Lumen eller 
Furen vendte Del, som endnu frembyder væsentlig samme Bygning 
som tidligere hele Ovariet, og som jeg vil benævne Ovarialparen- 
chymet; dette overgaar førstnævnte en Del i Mægtighed og sam¬ 
mensættes af uforandrede Genitalceller, omspundne enkeltvis eller i 
Grupper af smaa Celler; Forlængelser fra den ydre Cellemasse, der 
udgjør ^Anlægget til Ovariets Musknlaris, trænge sig ind paa 
mange Steder og afgrændse større Grupper („Keder“) af Genital¬ 
celler; mange af disse vise Kjærnedelinger (Fig. 13 mi). 
Pladsen er tilhøjre i Bughulen, og Befæstelsen sker ved en 
temmelig bred, løsere Vævmasse, Mesoariet, langs Nyrens Under¬ 
side, under den højre Nyregang. Paa Grund af Endetarmens stærke 
Væxt ikke blot i Omfang men tillige i Længde (smign. Kathkes 
Figurer 15—17) ligger, i Modsætning til de yngre Stadier, Ovariet 
nu alene over Endetarmen; det naar ikke engang med sin forreste 
Ende til Grændsen mellem denne og Tyndtarmen. Bagtil, efter 
Furernes og Genitalcellernes Ophor, fortsætter Ovariets Stromamasse 
sig endnu en temmelig anselig Strækning som en Stribe, der 
hurtig bliver tyndere og tilsidst ukjendelig, langs Mesoariets nedre 
