143 
af færre og færre saadainie, alt efter deres aftagende Størrelse, 
løvrigt kan med Hensyn til Enkeltheder ved Æggenes Udvikling 
henvises til Stuhlmanns Skildring. Ovariet fortsætter sig i histo¬ 
logisk Henseende uden skarp Grændse umiddelbart i Ovidukten; 
Ovarialparenchymet synes at have forlænget sig noget bagtil ind i 
denne. 
F r i 11 e V e n d e U n g e r fra A p r i 1 1884 af 4 5—51M m. Længde 
vise i Sammenligning med Fostrene en noget forandret Figur, idet 
Endetarmen er saa meget reduceret i Størrelse, at Kroppens største 
Tykkelse falder bag Hrystfinnerne; Pigmenteringen er meget smuk: 
L’ygtinuen er plettet med mørke Tværbaand, Siderne mørke med et 
stærkere Zigzagbaand langs Midten, kantet foroven og forneden 
med lysere Pletter; Bugen og Gatfinnen ere ufarvede; den mørke 
Isseplet er bevaret. Tarmen fandtes fuld af smaa Krebsdyr 
(Iso- og Amphipoder). Ovarie og Ovidukt forholde sig 
ganske som hos de største Embryoner. 
Uheldigvis har jeg ikke kunnet undersøge Mellemtrin mellem 
disse Unger og uuge Fiske paa henimod et Kvarters Længde; de 
faa Mellemstadier, jeg har havt, vare nemlig alle Hanner. Men hos 
uuge Hunner af omtrent et Kvarters Længde har jeg fundet Ovi¬ 
dukten forlænget ind mellem Urethra og Endetarmens bageste Del 
indtil ganske kort fra den ydre OvertLade mellem Gat og Urin- 
papillen; her endte den blindt. Om det er normalt, at 
Gjennembruddet først finder Sted saa sent, eller om der i den Hen¬ 
seende findes større Variationer, ser jeg mig ikke i Stand til at 
afgjøre. 
Til Kjønsaabningens Tilvejebringelse bidrager aabenbart Epi- 
dermis ikke; der ses nemlig ingen Indkrængning af denne imod 
Oviduktkanalens bageste Ende. Oviduktkaiialen afsluttes som nogle 
uregelmæssig begrændsede Spalter i Vævet mellem Anus og Urethra. 
2. Hannerne. 
Som anført ere de Embryoner mandlige, som i Slutninge'n 
af September og Begyndelsen af Oktober endnu besidde parrede 
