156 
I histologisk Henseende frembyde alle Stadierne en bestemt 
Modsætning mellem et Ovarialparenchym og en Mnskularis; den 
sidste holder op ved Kanden af Ovarialfuren og indeholder tydelige 
Blodkar. Ovarialparenchymet viser en overordentlig Rigdom af 
Genitalceller, som hos de større Exemplarer delvis ere ved at ud¬ 
danne sig til Æg. Som hos de tidligere omtalte Fiskennger ere 
de mest perifert beliggende Ægceller videst fremskredne; de største 
maale hos en Hun af 26b'2 Mm. 0 , 03 — 0,04 Mm. i Diameter. 
b. Hos det mindste mandlige Exemplar, 13 Mm. langt, danne 
Testes to tynde Strænge, tykkest omtrent paa Midten, af snart 
ovalt, snart noget tresidet Gjennemsnit; hver er ophængt i sit 
Mesorchium til Svømmeblæren og efter dennes Ophør til Nyren; 
Beliggenheden er symmetrisk paa hver Side af Tarmen. Korenderne 
naa frem paa Siderne af Mavesækken; bagtil forsvinder Mesorchium, 
Testes nærme sig til hinanden og tabe sig som lave Fortykkelser af 
Peritonæum foran Urinblæren. Bygningen er som hos de mindste 
iVca-Unger; den bageste Del indeholder ingen Genitalceller. Hos 
Unger af 18 Mm. Længde ere disse bageste Ender af Kjøns- 
anlæggene forenede og kunne følges ind under den forreste Del af 
Urinblæren; selve Testes ere bievne tykkere, og deres Strorna har 
ordnet sig i Fagværk, omsluttende tydelige Anlæg til de radiære 
Sædkanaler. Denne Udvikling er skreden yderligere frem hos 
Individer af 25 Mm. Længde, og desuden er den bageste sammen¬ 
smeltede Del, Anlægget til det fælles Vas deferens, forlænget under 
Urinblæren til helt bag Gattet, og der er nu deri optraadt spalte¬ 
formede Hulrum (Fig. 39), som mere eller mindre staa i Forbindelse 
med hinanden og kunne spores næsten til den bageste Ende. Alt- 
saa er her ved Spaltning i Vævet tydelig nok dannet den for begge 
Testes fælies Udførselsvej, som dog endnu mangler Udmunding. 
Gaster o siens aculeatiis Linn. 
De Unger af Hundestejlen, som jeg har kunnet undersøge, 
vare alle temmelig store og udviklede, de mindste 12, de største 
