270 
endog, at Chamisso og „vores unge 22aarige Doktor‘‘ spillede ham 
mangt et hemmeligt Puds, hvis Virkninger han fik at føle^). 
Wormskiold maatte altsaa holde op med sit pelagiske Fiskeri; 
det var ham omtrent ikke muligt at udrette noget for Naturhistorien 
paa hele den øvrige Kejse til Kamtschatka undtagen de fysiske 
Observationer, og man kan godt forstaa hans Stemning, naar han 
skriver til Hornemann, at i Chile fik han intet indsamlet, fordi 
„Usikkerheden og for en Del Forlis af det allerede indsamlede 
havde gjort ham kjed af at samle, da Udsigterne for Fremtiden 
vare værre, og ingen Middel kunde findes til at forbedre dem.“ 
Intet Under, at han ønskede at forlade Skibet; han havde strax 
udtalt dette til Kotzebue, da denne som anført den 18de Nov. kom 
med sine Fordringer, men denne svarede da, at saaledes var det 
0 Chamisso var jo vistnok en højt begavet Natur, og hans Begavelse 
viste sig jo ogsaa paa denne Kejse bl. a, i hans Opdagelse af Genera¬ 
tionsskiftet hos Salperne, som han publicerede 1819, men som han 
kun opnaaede at se bestridt og betvivlet, idet det først var 4 Aar efter 
hans Død, at — mærkværdig nok en dansk Naturforsker, nemlig — 
som bekjendt Steenstrup (1842), paaviste dets Kigtighed og bragte 
det i Sammenhæng med andre lignende Forhold og ind under et 
almindeligt Synspunkt. Men til Trods for Du Bois Reymonds oven 
nævnte Tale, kan jeg dog ikke se andet end, at han var og blev kun 
en alsidig, aandrig og idérig Dilettant i Naturhistorien, en Digter, 
der med lige Interesse og Dygtighed omfattede Geologi, Zoologi, 
Botanik, Ethnografi, Sprogvidenskab, fysisk Geografi, m. m. Selv hans 
meget gode Ven, Botanikeren Schlechtendahl, der (i Linnæa Bd. 
13, 1839) har skrevet en Biografi af Chamisso, — som kort efter sin 
Tilbagekomst hk en Ansættelse som Assistent ved Berlins, botaniske 
Have og Herbarium, og hvis vigtigste og egentlige Fag var Botanik 
— siger; „Die Mehrzahl seiner botanischen Arbeiten machte Chamisso 
mit mir gemeinschaftlicli; an demselben Tische einander gcgeniiber 
sitzend untersuchten und beschrieben wir zusamraen.^‘ ,,Als Auto¬ 
didakt entbehrte Chamisso jener Sicherheit, welche eiu friihes Lernen 
und eine vom Kindesalter angefangene Ubung gewiihrt und die Dinge 
uns unausloslich einpragt; es war ihm daher angenehm, sich auf 
einen anderen zu stiltzen, der ihm jene Sicherheit gewahren konnte.“ 
Chamisso vedblev jo ogsaa med sin Digtervirksomhed, og ved den var 
aabenbart hans Sind; han digtede paa sin Gang over Marken ved 
Schøneberg til og fra sit Arbejde, o. s. v., mangt et Digt og Vers blev 
oplæst for Vennen eller endog sat paa Papiret i selve det botaniske 
Museum. 
