274 
opkjøbe Zobelskiud og andet kostbart Pelsværk. Han skriver, at 
han i Sommeren 1817 gjorde et Forsøg paa at faa Lov til at 
rejse, og „med de bedst mulige Løfter erlioldtes et Pas hertil, 
men det var saaledes, at han fandt det raadeligst ærbødigst at 
levere det tilbage“. 
Han spejder stadig efter Lejlighed til at slippe bort fra dette 
Sted, „et af de usleste han nogensinde har kjendt“, hvor „hans 
Forfatning var mere lig en Arrestants end en Eejsendes“, og i 
Brevene til Hjemmet • udtaler han Haabet om at komme med ame¬ 
rikansk Skib til Kanton eller Manila. „Jeg er nn bleven halv 
Sømand og kan i Kødsfald paatage mig at gjøre Tjeneste som 
Matros eller Styrmand og haaber paa denne Maade at finde hjem 
Ilden synderlig Bekostning^. Man vilde aabenbart gjærne have 
ham til at rejse hjem gjennem Sibirien, sikkert kun for at benytte 
denne Lejlighed til Fortjeneste for det russisk-amerikanske Selskab, 
og hen paaForaaret (1817) „søgte man paa d,e forunderligste Maader 
at gjøre ham kjed af Opholdet“; man „gjorde ham Livet surt nok“, 
vilde bilde ham ind, at Kotzebue, — der, som han skriver, „saaledes 
har makket min Stilling sammen uden mit Vidende, at jeg selv 
som andre har Vanskelighed ved at finde Eede i dette Virvar“ — 
havde forpligtet Grev Eumanzoff til at betale hans Eejse (dette an¬ 
giver ogsaa Hornemann i Litt. Tid. 1817, S. 237), medens han selv 
havde Overbevisningen om, at man bagefter vilde skrive ham selv 
den paa Eegning; men han forblev ved sin Bestemmelse, at ville 
hjem søværts. (Betegnende for Hurtigheden, hvormed Eejser foregik 
gjennem Sibirien, er, at hans Breve til Hjemmet vare omtrent et 
Aarstid undervejs.) 
Haabet om Skibslejlighed slog stadig fejl; den 2den Sommer 
(1817) gik til Ende, og den 2den Vinter begyndte. Den gik som 
den første. En ny Gouvernør, Kapitajn Eicord, var kommen til 
Byen, og i dennes dannede, fransktalende Hjem tilbragte han hver 
Søndag Aften; for Eesten sad han mest inde med Undersøgelser af 
sine Planter og Ordning af sine Optegnelser. Der har aabenbart 
været en Trang i ham til aldrig at være ledig, og han har sikkert 
