42 
Daremot kan det synas forvånande att arten trots ivrigt sokande 
ej antråffades i Almindingen; dår finnas båckar som både ifråga 
om temperatur och andra betingelser erbjuda minst lika gynnsamma 
livsvillkor som de båckar i vilka jag fann djuret. Under senglacial 
tid har P. alpina utan tvivel levat på Bornholm; till de nuvarande 
reliktlokalerna har den såkerligen kommit från soder (jfr. nedan). 
Orsaken till att den dott ut i Almindingen år i sjålva verket ej så 
svår att forstå. Højlyngen har forr till allra storsta delen varit en 
kal ljunghed; på Almindingen fanns under slutet av 1700-talet en 
liten skog, men den var till stor del forstord, och den nuvarande 
vackra skogen år anlagd i borjan av 1800-talet. De nu forefint- 
liga skogsbåckarna åro dårfor antingen av sent ursprung eller de 
måste åtminstone — åven bortsett från den postglaciala vårmetiden 
— forr ha varit alltfor varma for P. alpina. 
Av de fem fyndorterna ligger endast en, IIa (ungefår 50 m o. h.), 
ovanfor den hogsta senglaciala grånsen (den hogsta marina grån- 
sen resp. issjogrånsen); de ovriga ligga nedanfor både denna gråns 
och den hogsta litorinagrånsen. I ligger knappt 10 m o. h., II b 
ånnu något lågre; båda befinna sig vid 21 m isobasen (se Mil¬ 
thers 1916, 1916 a). III och IV ligga helt nåra den flacka stran¬ 
den. Med ett undantag (II a) åro djuren alltså på de platser dår 
de antråffades sekuiidorelikter. x ) Dock åro de utan tvivel primo¬ 
relikter i de båckar i vilka de nu leva och ha efter litorinatrans- 
gressionen endast vandrat ett kort stycke mot båckarnas utlopp, 
varfor denna distinktion hår ej har något storre intresse. Båcken 
vid Hammersø (I) år mycket kort och torde så vidt jag kan erinra 
mig borja ovanfor litorinagrånsen men nedanfor den hogsta sen¬ 
glaciala grånsen; håri ligger ingen svårighet, ty djuret har, som 
senare skall visas, otvivelaktigt invandrat under den senglaciala 
landhojningen. 
! ) Detta avjågerskiold (1912) foreslagna uttryck synes mig bora ersåtta 
den i våxtgeografien anvånda termen “pseudorelikt“, som Ekman (1915) 
av prioritetsskål bibehåller. Når det gåiler ett djur (eller en våxt), som 
verkligen år relikt inom ett område, ehuru det spridt sig till nya lo¬ 
kaler inom eller i nårheten av detsamma, år uttrycket pseudorelikt for¬ 
melt och reellt oriktigt; det betyder enligt ordalydelsen en falsk relikt, 
d. v. s. ett bestånd, vilket ter sig och uppfattats som relikt men i verk- 
ligheten år en utpost av annat slag, d. v. s. i allmånhet en ny immigrant. 
