44 
(jfr. Munthe, 1910, s. 40); att ett djur med denna arts levnadssått 
kunnat utbreda sig på detta sått, år dock ej troligt. 
Allting talar således for att Planaria alpina’s invandring till 
Bornholm forsiggått over en landforbindelse eller åtminstone — 
emedan en passiv spridning troligen kunnat ske under den sen- 
glaciala tidens naturfdrhållanden — under en tid då endast ett 
eller flera smala sund skiide on från fastlandet. En blick på en 
djupkarta over Ostersjon (se fig. 2 nedan) visar att en forbindelse 
med Nordtyskland — Rugen och kusten oster dårom — endast 
erfordrar en landhojning av något mer ån 20 m; for att en land- 
forbindelse med det mycket narmare belågna Skåne skulle komma 
till stånd, måste landet hojas ungefår tre gånger så mycket. 
Kvartårgeologerna åro ense om att Bornholm under någon tid 
mellan landisens avsmåltning och litorinasånkningen legat hogre ån 
nu, men om hojningens belopp och landets utstråckning finnas inga 
såkra uppgifter; ej heller vet man vid vilken tidpunkt on borjade 
intaga ett hogre låge ån det nuvarande och hur långe detta tillstånd 
varade. Ussing (1913) fastslår att under alluvialtidens forstå del, 
“fastlandstiden" (d. v. s. ancylustiden), sydvåstra Danmark låg minst 
ett tjugotal meter hogre ån nu, men låmnar oavgjort om Bornholm 
stod i forbindelse med fastlandet eller var skilt genom smala sund; 
han finner det senare troligast och yttrar på ett annat stålle att 
Bornholm låg “vistnok isoleret i den ferske Østersø, men ogsaa 
denne 0 havde større Udstrækning end i vore Dage“. Milthers 
forbigår i den vidlyftiga beskrivningen over kartbladet Bornholm 
nåstan alldeles denna fråga; han framhåller blott att ancylustidens 
landhojning avsatt spår dels i submarin torv och djupt liggande 
torvlager i mossar, dels i djupt nedskurna ådalar. I ett annat ar- 
bete over Bornholms geologi yttrar Milt hers (1916 a) att en kort¬ 
varig landhojning intråffade under ancylustiden, “hvorved Bornholm 
muligens blev landfast med Landene mod Syd og Vest“. 
Den hojning som antagits av de danska geologerna år tillråck- 
lig for att forklara P. alpina’s invandring till Bornholm. For ovrigt 
kan man, åven om hojningens belopp ej kan beståmmas, med gan- 
ska stor såkerhet utgå från att on ej blott stråckt sig nåra intill 
den tyska kusten utan verkligen stått i oavbruten forbindelse med 
fastlandet. Talrika iakttagelser over submarina torvlager och ero- 
sionsrånnor i sodra Ostersjon visa ovederlåggligt att havsbottnen 
