51 
Geologiska fakta och teorier. 
Att Bornholm efter istiden legat hogre an nu, år såkert bevisat, 
men de danska geologerna (Ussing, Milthers, se ovan) anse det 
tvivelaktigt om on stått i forbindelse med fastlandet. Denna tvekan 
år dock som jag forut framhållit (s. 44) knappast befogad. Det be¬ 
hoves blott en landhojning av något mer ån 20 m for att åstad- 
komma en direkt forbindelse mellan Bornholm och Pommerns kust, 
och man har, som redan De Geer (1896) och senare sårskilt 
Munthe (1910, 1910a) framhålla, flerstådes vid Tysklands kust 
funnit sotvattenslager på storre djup (20—30 m). Åven de på flera 
stållen iakttagna submarina erosionsrånnorna visa att det sydbaltiska 
området legat betydligt hogre ån nu, och man kan alldeles bortsett 
från frågan om djurvårldens invandring utgå från att Bornholm 
efter istiden stått i forbindelse med Nordtyskland. 
Då ligger det ju nåra till hånds att anta att alla djur, som endast 
genom mer eller mindre sållsynta tillfålligheter kunna spridas over 
havet, invandrat over denna landforbindelse. Innan en sådan slut- 
sats drages, måste dock frågan om en eventuell forbindelse mellan 
Gottland och kontinenten diskuteras. Om det nåmligen kan visas 
att denna 6 ej efter istiden stått i nåra samband med fastlandet, 
så måste den ju trots allt ha fått hela sin fauna genom spridning 
over havet, och då kunna ju många djur med samma spridnings- 
mojligheter ha kommit till Bornholm lika vål efter som under land¬ 
forbindelsens bestånd; man skulle då ej ur faunan kunna draga 
några slutsatser om forbindelsens varaktighet. 
Munthe (1910, 1910a) anser det av geologiska grunder mycket 
sannolikt att den landhojning, som ovedersågligt intråffat under den 
senkvartåra tidens forstå del, var så stark att en landforbindelse 
kom till stånd mellan Gottland och sydbaltiska områden. Som om¬ 
stående kartskiss visar, erfordras hårfor en hojning av omkring 60 
m oster om Bornholm. A ) For en så kraftig eller ånnu kraftigare 
landhojning talar, som Munthe framhåller, forekomsten av flod- 
fåreartade rånnor i Oresund till omkring 50 m, i Stora Belt till 
*) Mjoberg (1912) har offentliggjort en karta over “sodra Ostersjons po- 
nerade utseende under Ancylussjons forstå skede“, på vilken kustlinjen 
sammanfaller med 60 m-kurvan. Denna karta år under alla omståndig- 
heter felaktig; vare sig landhojningen varit mindre eller storre, så kan 
den ej ha varit likformig. 
4 
