166 
antal individer. Og en sådan lejlighed har netop været, idet der 
her i København under krigen er blevet samlet et meget stort 
antal narhvaltænder, som man på grund af forholdene ikke har 
fået solgt. Såvel den kgl. grønlandske handel som komiteen for 
Kap York-stationen, hos hvem disse tænder beroede, har med 
stor elskværdighed givet mig lejlighed til at undersøge dem. Ma¬ 
terialet forholdt sig således: 
I grønlandske handel . 578 enkelte tænder 
Komiteen for Kap York-stat. .129 „ „ 
I Zoologisk museum . 8 „ „ og 
6 kranier med 2 tænder. 
Samtlige disse 727 tænder viste sig at være venstresnoede, og 
der må således siges at være tilvejebragt en vis talmæssig basis 
for at betegne tanden som venstresnoet. I og for sig synes det 
ejendommeligt, at et tilsyneladende så ligegyldigt forhold er i den 
grad genotypisk bestemt og konstant; det taler i høj grad til gunst 
for den af Reinhardt (1863, p. 334) udtalte anskuelse, at tandens 
spiralsnoning må antages at være forårsaget af den samme årsag, 
der bevirker, at hele hovedet er stærkt asymmetrisk (jo iøvrigt et 
hos alle hvaler almindeligt forhold), idet den venstre side er langt 
stærkere udviklet end den højre. 
Ved at undersøge et så stort antal tænder er det naturligt, at 
man forsøger at udtænke, hvortil vel dyret kan anvende et så for¬ 
underligt organ. Der har jo i tidens løb været udtalt adskillige til 
dels ret divergerende anskuelser om dette punkt. Det forekommer 
mig, at man ikke kan komme bort fra den kendsgerning, at tanden 
normalt kun findes fuldt udviklet hos hannen, og at den derfor 
blandt andet må betragtes som en sekundær kønskarakter. Men 
på den anden side er det ganske iøjnefaldende, hvad Porsild (1. c. 
p. 47) også har påpeget, at tænderne altid er slidt på det yderste 
stykke og meget ofte knækkede. Af de 129 tænder fra Thule, 
som jeg havde lejlighed til at se, var 28 knækkede ret nær grun¬ 
den, 34 længere ude mod spidsen; også de andre tænder, jeg har 
haft lejlighed til at se, var meget hyppigt knækkede. Dette synes 
at tyde på, at tanden er ret skør og derfor uegnet til kampvåben; 
det viser navnlig, at den gamle anskuelse, at hvalen skulde bruge 
tanden til at bryde hul i isen med, næppe har noget på sig. Pors¬ 
ild (1. c. p. 45) nævner adskillige iagttagelser, af hvilke han drager 
