100 
det hedder, at den almindelige Tudse i Luxembourg lider stærkt under An¬ 
greb af en Slags Kræft, der begynder ved Næseborene. 
Hos Brauer (10) findes kun en kort Litteraturangivelse om Lucilia 
bufonivora. 
I Entomologiske Meddelelser giver Fr. Meinert(lL Meddelelse om Fund 
af Lucilia -Larver i Øjet paa en levende Tudse. Meinert fik fra Fortunen i 
Dyrehaven ved København en Tudse med 7 Fluelarver i Øjet. Tudsen var 
uheldigvis blevet dræbt i kogende Vand, kort efter at den var fanget. Finderen 
meddelte Fr. M., at der paa Tudsens Hoved og Ryg sad fastklæbet nogle 
Insektæg, af hvilke han antog, at Larverne var fremkomne. Endvidere kunde 
han fortælle, at han ca. 10 Aar før havde fundet en 3 cm lang Tudse, hvis 
Kinder for største Delen var fortæret af Larver. Meinerts Undersøgelse gav 
nu til Resultat, at der paa Tudsens Overside fra Nakken til midt paa Ryggen 
sad fastklæbet 60—70 Æg. Æggene var alle tomme og sammenfaldne; Læng¬ 
den af dem var 1,4 mm; Længden af Larverne 4—5 mm. At det var Muscide- 
larver, kunde der ikke være Tvivl om, og at det var Lucilia- Larver, mente M. 
at kunne fastslaa. Meinert tegner og beskriver Larven og dens Spirakler, 
uden at han tør henføre den til nogen bestemt Art. 
I 1892 gav R. C. M o r t e n s e n (14) Beretning om et lignende Flueangreb 
paa en Tudse 9 /b 1889 fandt han i Jonstrup Vang N. V. for København en 
Tudse, som tildrog sig hans Opmærksomhed ved sin løjerlige Opførsel. Den 
sad sammenkrøben og flyttede sig kun trevent, da han rørte ved den. En 
nøjere Undersøgelse viste, at Tudsens Næsehule var fyldt af Fluelarver, som 
havde ødelagt Skillevæggen mellem Næseborene. 2 af Larverne var synlige 
udvendigt fra. Mortensen tog Tudsen med hjem og satte den i et Glas med 
Jord. Den bevægede sig kun lidt, søgte aabenbart bare at blive fri for Lar¬ 
verne, men naaede kun at fylde Næsen med Jord. 10 /8 var Larverne van¬ 
drede ned i Tudsens Svælg; om Eftermiddagen døde den. n /s var Larverne 
gaaet bort fra Svælget og fandtes under Nøglebenet. 12 /s var en Del af dem 
vandrede ind i Hjernen og Brysthulen. iz /s — 14 /s forlod Larverne Aadslet og 
gravede sig ned i Jorden, hvor de overvintrede. Endnu den 8. September 
viste de sig at være Larver. Fra 17 A— 3 /s 1890 fremkom Fluerne. Tudsen 
havde været hjemsøgt af ialt 27 Larver, som alle klækkedes. Dr. H. J. Han¬ 
sen bestemte Arten at være Lucilia sylvarum Meig. Mortensen omtaler 
endelig, at han ikke ved noget om, at den her omtalte Tudse var syg ved 
Angrebets Begyndelse, men tror det ikke. I en Samtale med mig i Efter- 
aaret 1919 har han hævdet, at han er sikker paa, at det ikke er ydre Syg¬ 
domstegn eller Saar, der har hidlokket Snylteren, men at denne virkelig er 
det primære. I Afhandlingen nævner Mortensen sluttelig, at han 2 /ø 1891 
fandt en død Tudse ikke langt fra det Sted, hvor han fandt den første. Den 
døde Tudse var ogsaa angrebet af Fluelarver i Næsen. Næseborene var 
stærkt udvidede, den indre Skillevæg mellem dem var borte. Larverne for¬ 
lod Tudsen Ve, men Klækning lykkedes ikke; Pupperne døde i Løbet af 
Vinteren. De af Mortensen klækkede Fluer med tilhørende Puparier blev 
af ham foræret til Zoologisk Museums 3. Afdeling. Et omhyggeligt Eftersyn 
der i Januar 1920 har imidlertid vist, at dette Materiale ikke mere eller ikke 
