242 
en fødsel foregaa. Fødselen sker i vandet, og den spæde hvalros 
tages af moderen under forluffen. Vi stod paa klippen og iagttog 
hele fødselsakten. Der var to store hvalrosser, men efter Vs times 
forløb forsvandt de ud af vor synsvidde. To dage efter, da vejret 
var blevet godt, fangede vi en hunhvalros, og efter at have dræbt 
den, opdagede vi- en lille bjæffende unge, der fulgte efter kajak¬ 
kerne, der bugserede den dræbte moder. Ved landingsstedet har¬ 
puneredes ungen, der kun kunde opholde sig cirka Vs minut under 
vandet ad gangen. Den havde endnu ikke mistet navlestrengen 
og havde kun mælk i mavesækken, men et tykt lag spæk dækkede 
den ganske. 
Naar hvalrosser optræder i store flokke, er de ret vanskelige 
uset at komme ind paa, idet de, naar de er oppe for at blæse, 
altid holder udkig til alle sider. Derimod vil den enkeltvis gaaende 
hvalros, eller om de er nogle faa stykker sammen, stedse holde en 
bestemt kurs, ogsaa naar de er oppe i overfladen. Er der flere, 
gaar de i reglen i kølvandslinje, men altid, hvad enten der er 
mange eller faa, dykker de samtidig ned og kommer op sam¬ 
men. Deres kammeratskabsfølelse er stor, og altid ser man, naar 
enkelte er harpunerede ud af en flok, de andre vente paa deres 
flugt paa de saarede kammerater, der ikke kan følge med paa 
grund af den til fangelinen fastgjorte blære og drivankeret. 
Hen paa sommeren tager hvalrosserne til og søger længere op i 
Wolstenholmefjord uden dog at naa op til bunden, hvor de mange 
isfjælde sikkert pløjer fjordbunden for stærkt op til, at muslinger 
kan leve der. Paa denne tid ses mange hvalrosser drivende om 
her paa smaa isflager, men efterhaanden som isen lægger sig om 
efteraaret, drives hvalrossen udefter; den kan endnu klare sig, naar 
isen er 3 4 cm tyk, saaledes at den med lethed bærer en mand 
med hunde og slæde; men da hvalrossen i lighed med klapmydsen 
og i modsætning til fjordsælen og remmesælen ikke har skarpe 
kløer paa forlemmerne, er den ude afstand til at holde aandehuller 
aabne i is, der er for tyk til, at den simpelthen nede fra kan 
stikke hovedet op igen. 
Det maa dog ikke forstaas saaledes, at hvalrossen er stationær 
her udfor Wolstenholmefjord, nogle forsvinder, andre kommer til. 
Et tydeligt tegn paa, at de er paa rejse, har vi, naar man med 
motor baad eller hvalfangerslup bryder ind i en intet anende flok. 
